Din episoadele anterioare...
"Ajunsese în Fillory, un tărâm magic."
Fraţii Chatwin sunt fugăriţi mai mereu
de o vrăjitoare temporală, Santinela Timpului, care pune ceasuri în copaci.
Aici s-a născut Fillory, aici le-a spus Plover poveşti lui Jane şi lui Martin.
Am văzut ceva înăuntru. Bietul băiat voia să ajungă în Fillory,
ca să scape de monstrul ăsta.
Trăim într-una dintre multele lumi.
Bestia era dintr-o altă lume.
Ce legătură are Jane cu Bestia?
Eşti aceeaşi Jane Chatwin, aceeaşi fetiţă hotărâtă.
Ember i-a oferit puterea să dea timpul peste cap,
iar Jane a creat o buclă temporală.
Când nu reuşea să învingă Bestia, o lua de la capăt.
Ce s-a schimbat de data asta?
- Am fost la Brakebills? - Acolo îţi era locul.
N-am cum să nu mă gândesc că asta mi-a fost soarta.
Am apelat la o zeiţă.
Ne-a ajutat pe toţi, ne-a îndeplinit toate rugăminţile.
O singură dată n-am murit cu toţii, când am mers în Fillory.
Merg în Fillory cu o singură condiţie.
Fata pe care ai văzut-o în temniţă? O s-o eliberăm.
Avem nevoie de vrăji de luptă.
Vrăjile n-au efect decât dacă vin din energie pură.
Ne înecăm amarul în sticlă la propriu.
Mergem să facem prăpăd?
Te-ai culcat cu alte două persoane. Ne-am despărţit.
Eram vai de capul meu. Am greşit.
Nu-mi pot lăsa prietenii să lupte singuri cu Bestia.
- Vrei să vin cu tine în Fillory? - Da.
Plănuim călătoria asta de când aveam nouă ani.
"Dincolo de Fillory", volumul 7.
O să mă gândesc mai târziu la un titlu mai bun.
De Quentin Coldwater.
Prolog. "Vai de capul meu, dragilor. Fillory!"
Ştiu că totul a început cu o masă de energie magică care plutea în spaţiu,
din care s-au născut zeii Ember şi Umber,
care, la rândul lor, au creat acest tărâm uimitor, Fillory.
Ştiam chiar şi că acel loc exista. Însă nu ştiam că, într-o bună zi,
aveam să ajung acolo, ca să le cer ajutor zeilor.
Ember!
Trebuie să vorbim cu tine.
Q., ce naiba?! Spune-o mai cu tragere de inimă!
Ember!
Las-o baltă. Cum l-a făcut Martin să se arate?
Nu ştiu. Partea asta e în versuri.
Sângele lui Martin le-a cântat zeilor.
Q., dacă n-a fost o metaforă?
Merită să încercăm.
Fir-ar să fie!
- Eşti bine? - Nu. M-am înjunghiat în mână.
Ne aşteptam să se întâmple ceva uimitor. Şi a fost uimitor,
dar nu în sensul bun al cuvântului.
Miroase ca într-o toaletă din curte.
Iisuse, uite ce de gunoaie!
Cineva a stat multă vreme aici.
Se obişnuieşte să faceţi o plecăciune, copii ai Pământului.
Mi-aţi adus prăjiturele?
MAGICIENII
Seria I Episodul 13
Ştiu că sunteţi uşor pierduţi, aşa că o să fac ceea ce urăsc.
Trecem în revistă informaţiile necesare, ca să înţelegeţi. Scuze. Să începem!
Capitolul I, "Călătoria vrăjitoarei şi a neghiobului".
Vai de capul meu!
Am început călătoria prin a ne întoarce în timp, în 1942,
ca s-o urmăm pe Jane Chatwin printr-un portal către Fillory,
portal care aducea cu TARDIS.
Ne-am gândit că, odată ajunşi acolo,
ne vom putea întoarce în prezent, ca să-i găsim pe prietenii mei,
fiindcă aşa stau lucrurile în Fillory. Există mereu o soluţie.
Iat-o pe Jane, iată-ne pe noi.
Se pare că suntem urmăriţi de un personaj misterios.
Primul pas în Fillory a fost cel mai frumos moment al vieţii mele.
Şi nu pentru că, aşa cum am aflat ulterior, aerul conţine 0,2% opiu,
un truc incorect, prin care să ajungi să iubeşti un loc. În fine, ne-a plăcut.
Dacă sunteţi fani adevăraţi, o să recunoaşteţi asta din cărţi,
această scenă reprezentativă.
Jane e prinsă în capcană şi e salvată de magicienii aflaţi în trecere,
dar nu ştiaţi că eu apar în acea scenă, nebunilor.
Chinuieşte-te! Mai strâns!
- Îi vezi? - Nu.
Ar trebui să fie uşor de recunoscut. Vrăjitoarea şi neghiobul, moment clasic.
Cum ar putea s-o vadă vrăjitoarea şi neghiobul pe fată?
Tu care crezi că sunt?
Nu arătaţi ca vrăjitoarele sau ca neghiobii de aici.
Nu! Nu face asta. E fermecată. Nu faci decât să-ţi îngreunezi soarta.
Ce rost au capcanele astea? Sunt peste tot!
Unele animale pot vorbi. Vânătorii se confruntă cu o dilemă.
Nu vrei să mănânci o creatură la fel de isteaţă ca tine,
aşa că cei care găsesc răspunsul la ghicitoare sunt eliberaţi.
Ia să vedem... "Ce-i mai uşor de rupt decât de vorbit?"
Habar n-am.
Tăcerea.
Cum de ai ştiut răspunsul?
L-am citit.
Splendid! Mulţumesc, vrăjitoareo, neghiobule... Numai bine!
Bine. Dă-i bătaie!
Dă-ţi în petic. Suntem în cărţi.
Mai ştiţi că cineva ne-a urmat în Fillory?
Ne urmăreşti? E în regulă dacă ne urmăreşti.
Martin? El nici măcar nu apare în partea asta a cărţii.
Capitolul II, "Puneţi misiunea pe umerii unui băiat traumatizat".
Tot nu înţeleg de ce o urmăreaţi pe sora mea.
Tu de ce o urmăreşti pe sora ta?
Fiindcă Fillory nu te-a mai primit?
Martin, ştiu că, probabil, crezi că e vina ta, dar nu-i aşa.
Vrei să fii aici fiindcă nu te simţi în siguranţă acasă. Vrem să te ajutăm.
Ce vrei să spui?
Christopher Plover e un magician foarte puternic acum.
- Poate, cel mai puternic. - Credem că-l putem opri cu un obiect.
E un pumnal fillorian numit Leu.
Ai auzit de el?
Nu. Dar ştiu pe cineva care ne-ar putea ajuta.
Nu, n-am auzit de aşa ceva.
Dar eşti mai mult decât capabil să-l făureşti,
judecând după reputaţia ta.
- Dacă ţi se pare prea greu... - Ce anume ar putea fi greu?
- Pumnalul ăsta... - Trebuie să ucidă un maestru magician.
Nici măcar nu mai este om.
Are şase degete, face vrăji întunecate, de care n-am mai auzit.
Flăcău, adu-mi pietrele lunii!
O asemenea fiinţă poate fi răpusă doar cu o lamă din pietrele lunii.
Eu le am pe singurele două din Fillory.
Nu-ţi ajung nici pentru un ac.
Nu sunt simple pietre. Sunt vii.
Le pot face să se înmulţească.
Atunci, de ce n-ai făcut-o?
E costisitor. Durează mult.
Au nevoie de atenţie, de hrană... Ar dura ani buni.
Nu mi se cere des să-i făuresc arma crimei unui maestru magician.
Dar voi veniţi dintr-o lume în care omorul e văzut cu ochi buni.
De pe Pământ.
- Zic bine? - Da, suntem de pe Pământ.
- Mă bucur. Atunci, ştiţi ce vreau. - Ştim şi suntem de acord.
Ce anume i-am promis săbierului aseară?
Ştia că suntem pământeni.
În Fillory, frâiele puterii pot ajunge doar la pământeni.
Deci crede că suntem...
Regi şi regină. Vrea un loc la curtea regală.
Dar o să-i ia ani buni. Cum o să reuşim?
Vai de capul meu!
Dumnezeule!
Jules, ăsta e templul lui Ember.
Era la fel de frumos ca în cărţi.
Când stăteam în faţa lui, simţeam că zeii există cu adevărat.
Dar, în Fillory, magia vine la pachet cu pericolul.
Vine! Santinela Timpului!
Martin, stai! Martin!
Vai, Doamne!
Capitolul III, "Santinela Timpului" sau "A treia identitate".
Ne-am întâlnit cu antagonistul meu preferat, un personaj înspăimântător.
Tipa s-a dovedit fix cum nu mă aşteptam.
Quentin?
O cunoşti pe Santinela Timpului?
Dumnezeule! O cunosc.
Desigur. Trebuia să fi făcut legătura.
Ea e Julia, prietena mea. Julia, ea e Jane Chatwin.
Versiunea ei adultă.
Aţi ajuns mai devreme.
Încă nu v-aţi născut.
Am aflat de bulele temporale pe care le tot creezi.
- Era cazul să ştiţi. - Am înţeles.
- Au mai existat 39 de versiuni... - Iar tu eşti buruiana voluntară.
- Poftim? - Într-o grădină, smulgi buruienile.
Dar mai există buruieni rătăcite, care tot apar. Buruieni voluntare.
De asta te-am ales pe tine, Quentin. Continui să apari.
Bine. Deci eu sunt buruiana.
- Iar asta e ultima încercare. - De ce e ultima încercare?
Ei bine, ai murit de data asta.
Am înţeles. Mor dând dovadă de curaj?
- De foarte mult curaj. - Bine.
Dacă supravieţuiţi, asiguraţi-vă că o să am un templu pe măsură.
Statuie din granit care să-mi semene. Atenţie la bărbie!
- O să fie prioritatea mea. - Te pot întreba ceva?
De ce eşti tu Santinela Timpului? E un personaj negativ.
- Chiar sunt? - I-ai băgat pe toţi în sperieţi.
Când eram mică, Santinela Timpului m-a inspirat să învăţ vrăji,
ca să lupt cu ea.
Am devenit puţin mai puternică decât Santinela Timpului.
Mă doare mintea.
Se pare că n-a fost suficient.
Măcar am învăţat câteva lucruri interesante. Iată un exemplu!
Ce ai făcut?
Nu vreau să ne audă.
Memoria prietenei tale e peticită rudimentar.
E o treabă făcută în grabă, probabil, de vrăjitori renegaţi.
- I-o poţi repera? - Nu. E aşa cu un motiv.
Ascunde un eveniment recent, traumatizant,
înlocuindu-l cu o amintire frumoasă, dar falsă.
Copiii mei, m-aţi chemat să vă scap de poveri.
Vă voi uşura.
Julia...
Am o misiune pentru tine.
- Dacă încă ţii la ea... - Sigur că da.
Ocroteşte-o.
Regret că nu te-am putut proteja.
Asta n-a fost niciodată sarcina ta, Quentin.
Bun...
- Scuze, ce spuneaţi? - Ne poţi trimite în prezentul nostru?
Adio, Quentin!
Cu Domnul înainte!
Capitolul IV. "Totul e groaznic acum. Veţi înţelege."
Iisuse!
Bine aţi venit în Fillory, 2016!
E mult mai frig. Parcă am fi într-o ceaţă permanentă.
Da.
"L-am fermecat ca să te găsim, dacă va fi să ajungi."
"Sper că nu eşti mort. Margo e tare nesuferită."
"Foloseşte harta ca să ne găseşti. El"
Haide!
Bine aţi venit în lumea Bestiei!
Asta se întâmplă cu o lume dominată de cel mai rău tip de prădător,
genul de monstru care distruge copilării.
Noroc, B.!
De îndată ce i-am văzut, mi-am amintit
că am făcut sex unii cu alţii şi că ne urâm.
Şi, în mare, e vina mea.
Mă bucur mult să te revăd, Q.
Dar ce caută aici scârba renegată care a încercat să te omoare?
Ne-am împăcat. N-aş fi ajuns aici fără ea.
Sunt aici. Nu-i nevoie să mă îndrăgiţi.
Stai liniştită. Nu e cazul.
Ştii sau nu unde e ţinută Victoria de către Bestie?
Cred că temniţa se află în Castelul de Negăsit.
Nici că am auzit un nume mai tâmpit.
Tocmai ai băut cu un buldog numit Zbârlescu.
E un soi de vrajă fosfologică. Alice, tu le-ai putea explica mai bine.
Cât mai avem până la săbier? Nu port pantofi pentru drumuri lungi.
E fix aici. Cred.
Nu din nou!
- Ce? - Sunt peste tot.
Ca pietrele funerare şi ca mormintele nemarcate.
Vai, nu!
Speram ca Martin să fie pe-aici, pe undeva, să-l putem salva,
dar am întârziat prea mult. L-am lăsat de izbelişte.
Toţi fraţii Chatwin sunt morţi.
Fantezia copilăriei tale e versiunea magică a lagărului Dachau.
Capitolul V, "Ai grijă ce-ai promis la schimb".
Casa săbierului era aproape neschimbată în 2016,
dar acum aparţinea unui străin.
Te ţin minte.
Sincer să fiu, voi doi aţi îmbătrânit bine.
Aveam opt ani. Eram ucenicul tatălui meu.
E pe-aici?
E în spate, la trei metri sub pământ.
S-a săturat să aştepte să vă întoarceţi.
Pumnalul Leu. Aşa cum v-a fost promis.
Trebuie să-l plătiţi.
Aşa cum aţi promis.
Toţi fraţii Chatwin sunt morţi, Fillory n-are conducător
şi singurii pământeni rămaşi aici, care nu sunt întemniţaţi...
Dumnezeule! O să fac parte din regalitate.
Noi reprezentăm următorul val.
El vrea să devină membru al casei regale prin căsătorie.
- Vrea să se însoare cu una dintre noi? - Nu. Slavă Domnului!
Vrea ca unul dintre noi s-o ia de soţie pe ea, fiica lui.
Mă sacrific pentru binele echipei.
Cine a zis că o s-o faci tu?
N-o să existe voluntari. Şi nu e decizia ei.
Lama asta face să curgă un singur lucru.
Sângele pur, nobil, al preamăritului rege fillorian.
Sincer să fiu, eram 100% sigur că eu eram preamăritul rege.
Ştiu. Şocant, nu?
Poate vă întrebaţi de ce ajung frâiele puterii la extratereştri.
Sunt sigur că există un motiv întemeiat, dar nimeni n-are habar care-i ăla.
Ember şi Umber au stabilit asta. Şi nu le place să ofere explicaţii.
Aţi crede că centaurii ar trebui să domnească, nu?
Eu aş fi ales centaurii, dar n-ai să vezi.
Ce anume ar trebui să...
Dă-o dracului de treabă!
Ei bine, sunt preamăritul rege.
Presupun că, instinctual vorbind, se leagă lucrurile.
Majestatea Ta...
Asta sigur o să-l facă mai amical.
Capitolul VI, "Cum să te pregăteşti pentru o nuntă filloriană".
Există o problemă.
Mai mare decât căsătoria cu străina aia?
Căsătoria pare să fie diferită aici. Foarte diferită.
Bine. Dar, fiind rege, presupun că pot anula totul.
Nu. Niciodată.
După ce te căsătoreşti, n-o să te mai poţi oferi nimănui.
La propriu. Pentru tot restul vieţii tale.
Aici. Dar, când mă întorc...
Nu pot să plec din Fillory.
Iisuse!
- El, nu trebuie să faci asta. - Nu, nu începe!
O s-o fac.
- Eliot... - Margo, sunt nefericit.
Viaţa mea e dată peste cap. Nimic n-a putut remedia asta.
Drogurile, sexul, mâncarea, băutura.
Nici măcar magia nu m-a ajutat. Dar poate că toate m-au adus aici.
Există un motiv care, în sfârşit, o să scoată existenţa mea
din zona "eu, gândurile mele, sentimentele mele".
- O să am un rol... - Important.
Eşti foarte isteaţă,
regină Margo Distrugătoarea.
Te superi dacă detest faptul că te însori?
La naiba!
Cred că eşti prima persoană pe care o pot suporta.
Ştii ce înseamnă asta?
Tu trebuie să fii cavalerul meu de onoare.
Durează o veşnicie!
Penny!
Eliot!
- Fen. - Îmi pare bine.
Vrei să fii soţia mea?
Capitolul VII, "Plictisit de nuntă, Penny s-a dedublat într-o temniţă".
Bun. Unde te afli?
Unde suntem?
Pumnalul vă aparţine.
- Ce e? - Frige!
Dă-mi voie. Poate că doar regii îl pot mânui.
Iisuse!
Tată-socrule, de ce are pumnalul ăsta o mie de grade?
Poate fi mânuit doar de maeştrii magicieni.
- N-aveţi un maestru printre voi? - Am găsit castelul. Putem să... Marfă!
La dracu'!
Urăsc locul ăsta!
Capitolul VIII, "Aşa cum am spus, ai grijă la ce cumperi".
Trebuie să existe un truc, nu?
Nu-l putem păcăli că suntem puternici. Trebuie să fim puternici.
Presupun că cei cu care umbli de obicei sunt uluiţi de platitudinile tale.
- Avem nevoie de idei. - Ne trebuie puterea unui zeu.
Da. Sau de zei. Ember şi Umber.
Care n-au mai fost văzuţi de zeci de ani. Succes!
Am o idee mai puţin tâmpită.
De ce nu folosim un magician care a avut de-a face cu Bestia?
Tipa din temniţă.
E o idee mult mai puţin tâmpită. Aproape că e bună.
Sunt de acord cu Penny.
Eliot!
Potrivit tradiţiei nescrise, trebuie să însămânţez o fermieră virgină.
- Chiar acum? - Chiar acum.
Vă doresc mult succes. Cu plăcere.
Dnă Eu?
Dacă mor în timp ce el se tăvăleşte, o să-l fac arşice.
- Îţi baţi joc de mine? - De-aia e numit Castelul de Negăsit.
Fiindcă e invizibil.
Castelul a fost proiectat ca să fie invizibil din motive economice.
Nobilii îşi cheltuiseră toţi banii înainte să se apuce de castel.
Aşa că s-au gândit că nu-i bai că e un castel mediocru, dacă nu-l vezi.
Voi fugiţi, eu le distrag atenţia.
Nu fi tâmpit. Sunt bărbaţi.
Sora mea! Vă rog, ajutaţi-ne!
A leşinat brusc. Puteţi s-o ajutaţi?
- Am nevoie de ajutor. - Eşti bine, domniţă?
Unde sunt?
Victoria! Am venit să te salvăm. Bine?
- Lanţurile. Nu pot... - Te împiedică să călătoreşti.
Da.
O să te scăpăm de ele.
Poţi să mergi?
Mai e cineva în celula alăturată.
Ember! Avem de vorbit ceva cu tine.
Iată-ne la templu, sperând să nu ne fie spulberate speranţele.
Capitolul IX, "Darul lui Ember".
Se obişnuieşte să faceţi o plecăciune, copii ai Pământului.
Mi-aţi adus prăjiturele?
Nu.
Nu ştiam că trebuie să aducem ceva.
M-am săturat să mănânc şoareci.
Nu-i bai.
Iar voi cine sunteţi?
Eu sunt Quentin Coldwater.
Ea e Julia Wicker.
Înroşiţi-mi obrăjorii! De regulă, mureaţi până acum.
El vă omoară, iar eu sunt nevoit să mă ascund aici ca un animal,
în oribilul loc sărac în prăjituri, numit Loria.
Dar sunteţi aici.
Ce s-a întâmplat? Ce cauţi aici?
Mi-a întins o capcană, desigur.
- Bestia? - Pe limba voastră, da.
Ne-a prins în capcană pe mine şi pe răposatul Umber, dragul de el.
- Umber e mort? - Totul este pe dos!
Îmi cer scuze. Nu vreau să te jignesc,
dar cum a reuşit un magician să te prindă cu garda jos?
Magia lumii Fillory nu aparţine nimănui, nici măcar unui zeu.
Un magician suficient de hotărât se poate hrăni cu energia ei
şi ne poate veni de hac tuturor.
Acum aştept să fiu ucis.
Sunt tare plictisit, copii ai Pământului.
Am făcut sex cu toate nimfele din regat.
Ei bine, am venit să te ajutăm.
Dar nu eşti nimfă.
Nu. Ce dracu' ai?
- Poftim? - Ce faci aici?
Laşi Bestia să calce Fillory în picioare?
Crezi că vreau să stau aici?
- Te porţi ca un nătăfleţ văicăreţ. - Nu e indicat să-l insulţi.
Îi pasă sau nu?
Ai dreptate. Am încercat ani buni să-l păcălesc.
E cel mai mare eşec al meu. Mă simt umilit.
Acum e pregătit pentru tot ceea ce încerc.
Nu-l pot învinge. Nu direct.
O s-o fac eu.
Mă ofer să omor Bestia.
Iubesc Fillory. Nu ştiu de ce, dar mi-e scris să fiu aici.
Mi-e scris să lupt pentru asta.
Poţi fi tu campionul pe care l-am tot aşteptat?
Vreau să fiu.
Sunt pregătit să fiu. O să fac tot posibilul.
Tu chiar iubeşti Fillory.
N-ai încetat să iubeşti tărâmul ăsta. Julia a încetat.
- Poate, în facultate. Dar acum... - Da, iubirea ei a încetat.
Dar nu e cazul tău.
Doar spiritele cele mai pure şi fără pereche pot înfrunta Bestia.
Iar tu te încadrezi.
Bine, dar uite care-i treaba... Nu pot atinge pumnalul care îl poate răpune.
Ai nevoie de puterea mea. Îţi voi oferi esenţa mea.
Ţi-am oferit darul meu cel mai de preţ,
comoara mea, sămânţa puterii mele.
Când eşti pregătit să înfrunţi Bestia, consum-o.
E spermă?
Mulţumesc.
Eu îţi mulţumesc.
Îţi mulţumesc şi ţie, fiică a Pământului.
Mintea ta e împovărată, înceţoşată...
- Nu. - Poftim?
- Denotă stângăcie. - Ember, nu-i cazul.
- Voi elimina povara. - Ce povară?
Nu, nu face asta!
Doamne! Jules!
Cu plăcere. Nu-i cazul să-mi mulţumeşti.
- Numai bine! - Dumnezeule!
Capitolul X, "Neajutoraţi".
Te rog, lasă-mă!
- Te rog, nu mă atinge! - Bine.
Jules, ce s-a întâmplat? Spune-mi, te rog.
Îmi poţi şterge amintirile? Te rog să mi le ştergi!
Nu ştiu cum să fac asta.
Trebuie să plecăm.
Ştiam că Julia n-avea să-mi spună până nu era pregătită,
deci aş fi putut aştepta o veşnicie.
Poftim!
- Mulţumesc. - Pentru puţin.
Mă săturasem să răsune vocea ta în capul meu.
Voiam nespus de mult să te ajut. Îmi pare rău.
Să nu-ţi pară rău. M-ai găsit.
Există vreun truc? Cum iei oamenii cu tine?
Cu toţii putem face asta.
Eu abia pot călători singur.
Formează o vrajă.
- La propriu? - Temniţa?
A fost un succes răsunător. Am luat doi la preţ de unu.
Poftim?
Ar trebui să vedem dacă s-a trezit.
Dumnezeule!
- Ăla e Christopher Plover. - Poftim?
Ne-am înşelat. Nu Plover e Bestia.
Nu.
Martin Chatwin e Bestia.
Îl iubesc pe Martin.
Dar n-am reuşit să văd răul din sufletul lui.
Uitaţi-vă la semnele de pe faţa lui!
E o vrajă de oprire a îmbătrânirii. Aşa o poate lua de la capăt mereu.
- Bietul de tine... - Trebuie să-l găsim pe Martin.
De ce? Nu-l puteţi opri.
Spune-ne totul. Altfel, o să te dau pe mâna lui.
Când era copil, Fillory a încetat să-i deschidă uşa.
După ce a reuşit să se întoarcă aici, a devenit hotărât să rămână.
Auzise de Izvorul Puterii,
cel mai vechi loc din Fillory.
- Despre ce vorbeşti? - Despre sursa magiei.
Izvorul e mai puternic decât Ember şi Umber. Ei sunt creaţiile Izvorului.
E motorul tărâmului Fillory.
Martin bea din el în fiecare seară,
golindu-l puţin câte puţin de fiecare dată.
Magia Izvorului Puterii e atât de intensă,
încât a distrus latura lui umană.
A mai rămas Bestia.
S-o fi ducând el în fiecare seară acolo, dar nu apare pe nicio hartă.
- O să văd dacă ştie cineva unde este. - Putem face o vrajă de găsire.
Sau întrebaţi-mă pe mine.
Niciodată nu şi-a putut ascunde gândurile de mine.
Legătura noastră.
Eu spun să testăm pumnalul pe el.
- Josh, să mergem! Haide! - Ţi-am luat mantia.
Da, Josh şi Victoria au fugit. Pe de-o parte, să-i ia dracu',
pe de altă parte, nu-i putem învinovăţi.
Am notat toate astea fiindcă nu ştiam foarte multe,
dar ştiam că sunt protagonistul acestei poveşti.
Toată viaţa mea păruse să fie un drum fix către acest moment.
Toate cărţile citite, toate visurile,
singurătatea, magia, toate.
Apoi, povestea a devenit realitate.
Şi am început să înţeleg adevărul.
Contează atât de puţin...
Relaţia noastră şi destrămarea ei. N-are nicio importanţă.
Am făcut o greşeală.
Ştiu că nu vrei să auzi asta, dar te iubesc.
Aşa e, nu vreau să aud asta.
Dar n-am de gând să fac asta supărată pe tine.
Îţi sunt alături, Quentin. Ca şi ceilalţi.
Întreaga mea viaţă,
de când am citit "Dincolo de Fillory" pentru prima dată, am aşteptat
ca o fiinţă atotputernică să spună "Quentin Coldwater, tu eşti alesul".
Toate cărţile şi toate filmele
au în centru un om special.
Alesul.
În viaţa reală, pentru fiecare astfel de om
există un miliard de oameni simpli.
- Puţini dintre noi sunt aleşi. - Ember a zis...
Cred că Ember a pierdut contactul cu realitatea.
Eşti un magician mai bun.
Eşti un om mai bun.
Dacă te-ar fi cunoscut, n-ar mai fi fost convins că eu sunt alesul.
Dar tu eşti cel care apare de fiecare dată. Tu!
Vreau să fiu alesul. Chiar vreau, dar adultul din mine,
partea din mine care înţelege magia, urlă că tu eşti alegerea potrivită.
De fiecare dată când a repornit bucla, Jane a schimbat ceva.
Dar dacă schimb eu ceva?
Dacă-ţi dau ţie pumnalul?
Nu eşti bun cum speram să fii, Quentin Coldwater.
Dar eşti mai bun decât ştii.
Alice, eşti bine?
Scumpo, prefă-te că e seara balului şi că vrei să-i închizi gura.
Ai dat pe gât totul?
Alice?
Q., putem vorbi puţin?
Jules, vorbeşte cu mine.
Am făcut ceva. Eu şi prietenii mei.
Am urmat toate indiciile.
Credeam că ne duce la ea, am invocat-o.
Chiar am crezut că Stăpâna Umbrelor m-a ales.
Dragilor, opriţi-vă! Trebuie să ne oprim.
Julia, vrăjitoare proastă ce eşti!
Ai sunat deja clopotul.
Richard. Dă-te la o parte! Richard, mişcă!
- Opriţi-o! - Nimic n-are efect!
Doamne!
- Richard! - Doamne!
V-am lăsat fără puterile voastre magice, aşa că nu vă mai obosiţi.
Mulţumesc că aţi deschis uşa.
Îmi puteţi spune Vulpoiul Reynard,
şarlatan care îi vizează pe credincioşi, pe cei cu suflet pur,
pe cei foarte proşti.
Richard...
- Kady! - Fugi!
Kady, pustnicul meu ţi-a vindecat inima.
Iar acum mă voi înfrupta cu ea.
- Nu pune mâna pe ea! - Când mi te adresezi, pleci capul!
Am zis să nu pui mâna pe ea!
Bine. Încep cu tine.
Kady, fugi!
Te-am ales, Julia.
Din primul moment în care te-ai rugat, ţi-am simţit trupul.
L-am ridicat în braţe.
Îţi pot oferi plăcere mai mare decât o să simţi vreodată.
Te pot face...
Am nevoie de ajutor. S-a întâmplat ceva.
Iisuse!
Mersi că ai venit.
Te ţin.
Creatura... Unde este?
A dispărut. A obţinut ce-a vrut.
- N-am ştiut pe cine altcineva să sun. - Ai apelat la cine trebuia.
- O să te ajut să cureţi apartamentul. - Mai vreau să-mi faci o favoare.
Ştiu ce o să pierd, dar nu-mi pasă.
Julia, vreau să te ajut.
Mai ştii ce ţi-au făcut cei de la Brakebills?
Vreau să-mi faci acelaşi lucru. Te rog!
Jules...
Da, ştiu. Ce-a fost în mintea noastră?
Încercai să faci bine şi ai fost fraierită.
Nu-i vina ta.
- Ai salvat-o pe Kady. - Şi cu ceilalţi cum rămâne?
Ştii ce...
O să te ajut.
- Promit să te ajut în orice fel. - Trebuie să-l găsesc.
Trebuie să-l omor.
Nu cred că e simplu sau posibil.
Rahaturile imposibile sunt specialitatea noastră.
Izvorul magiei arată ca o budă pentru camionagii.
Trebuie să sosească. Să mergem!
Ce mama dracului?!
Suntem în biroul lui Plover.
Deşi are atâta putere, nu poate uita ce s-a întâmplat aici.
Fillory are mai mare nevoie de medicamente decât de magie.
Unde anume este Izvorul Puterii?
Bietul Martin...
Aşadar...
Quentin... A venit timpul să facem asta?
Salut, Martin! Ştim că tu eşti.
Măi să fie! Aţi ajuns mult mai departe de această dată.
Dar aici se termină, Quentin.
Ştiu că a mai rămas o bucată din tine. Fii atent aici!
Încă ai sentimente, încă suferi,
cum e normal, după ce ai păţit.
Mediocritatea invită mereu la sentimentalisme.
Dar trebuie să admit
că puţini oameni ar fi mers spre moarte certă de 40 de ori.
Eşti ambiţios.
Gata!
- Hai să terminăm! - Stai!
Am o ofertă. Jane m-a rugat să-ţi transmit un mesaj.
E un dar.
Mi-a spus că-l vei dori, că vei înţelege.
Prostiile tale de cărţi de joc?
Încerci să tragi de timp cu tactici la fel de jalnice.
Data viitoare, pune-ţi ceva util în buzunar.
Am uitat. N-o să mai existe nicio dată viitoare.
Rahat!
Eşti mai puternică.
N-ai învăţat să faci vrăji când sângerezi mortal?
Pentru numele lui Dumnezeu, copii!
Quentin Coldwater!
Stai!
Am nevoie să mă ajuţi. S-a întâmplat ceva.
Încă se întâmplă ceva.
Văd că şi tu eşti mai puternică.
Aşa de multe surprize...
Ia spune-mi, ce vrei?
Jules...
L-ai omorât pe Umber. Şi l-ai izolat pe Ember.
Ştii cum să te ocupi de zei.
Ştii cum să le vii de hac.
Julia! Nu!
Vreau să facem o înţelegere.
Haide!
Aţi urmărit serialul MAGICIENII
Sfârşitul seriei I
Subtitrare: Retail