Din episoadele anterioare...
Şi noi am găsit o cheie.
Stafia a zis că are puterea de a dezvălui lucruri ascunse.
Eu sunt un lucru ascuns!
Sunt Hyman.
Când am rămas blocat în Planul Astral,
am încercat luni în şir să împing lucruri.
N-am reuşit. Până când am încercat să fiu acel lucru.
Sfinte Sisoe! Ai reuşit!
Agricultorii ezită, fiindcă le ceri să arunce hrana şi s-o înlocuiască...
Cu ciuperci necomestibile. Ştiu. Dar trebuie făcut.
Pe Pământ, mai întâi îi cunoaştem pe cei cu care ne vom căsători.
Ai auzit, desigur, de Tribul Muntelui Plutitor.
Am datoria şi onoarea mea de a lua locul răposatului meu frate.
- De ce ai tu magie? - Nu ştiu.
Aş face orice ca s-o am din nou.
Dacă aş putea să ţi-o dau, ţi-aş da-o.
Dar dacă ai putea?
Scuze...
Bine...
Noi căutăm o vrajă, nu înfiinţăm un magazin pe eBay.
Am auzit odată o veche poveste a vrăjitorilor renegaţi,
despre un fel de transfer electric
pe care îl folosea Marina ca să fure magie de la un biet faun.
Oamenii încă vorbesc despre asta.
Uită-te!
Deci vrei să reconstituim o legendă urbană
a vrăjitorilor renegaţi folosind jucării?
Din anii '90 încoace nu s-au mai prea folosit sârme de aluminiu,
deci, dacă n-ai o idee mai bună...
- Simţi ceva? - Nu.
Mai încercăm o dată?
De ce a pornit singur?
Dumnezeule!
Dă-mi mâna!
Opriţi-vă! Nu faceţi asta!
- Ai folosit peştele ca sonerie? - Încerc să vă avertizez de vreo oră!
Butonul peştelui e singurul lucru din cameră în care am putut intra.
- Să ne avertizezi în legătură cu ce? - Cu vraja asta.
- Am văzut-o! În persoană! - Vorbeşti serios?
Da.
Acum vreo două luni, când furam nişte cărţi,
am văzut un grup de idioţi înfometaţi de magie făcând transferul.
La final, erau toţi în flăcări!
Credeţi-mă. Fogg a avut dreptate. E o idee proastă.
Stai aşa... Tocmai ai spus că Fogg a avut dreptate?
Fir-aş să fiu!
Ai magie. Şi abia acum îmi spui?
Să nu mă înţelegeţi greşit, dar aţi fost cam beat.
- Şi nu ne-am putut baza pe dv. - Da.
Sunt beat, dar vă puteţi baza pe mine întru totul.
Poate că ar trebui să revenim la vraja Marinei.
N-a fost vraja Marinei. A fost a mea.
Ea a furat-o din colecţia mea particulară.
Dacă aţi fi venit la colocviul meu anual despre magia interzisă,
aţi fi ştiut că numele său corect e Transferul Voltaic.
E incredibil de delicată.
- Ştim asta, dar... - Dar ce?
Vrei să scapi de singurul lucru pe care ni-l dorim toţi cu atâta disperare?
- Dacă aţi înţelege ce... - Tu înţelegi.
Sunt un Magician fără magie.
Un decan fără facultate.
Doar un negru orb şi şomer, în America.
Lucru care, în mod şocant, a fost făcut cu 38 la sută mai tolerabil
printr-o serie de farmece care acum au murit.
În caz că n-aţi observat. Sau poate că n-aţi avut nevoie.
- Bine... sunteţi foarte beat. - Şi ce dacă?
Ce contează?
Alice, tocmai tu ar trebui să ştii că nu e bine să încerci asta.
Vreţi să vă aruncaţi în aer?
O clipă...
Bine.
O să ţină o zi sau două, dar Alice îi poate reîncărca.
După ce terminăm transferul.
Ştiu. Totul e dat peste cap.
- Îmi pare rău. - Nu e vina ta.
Julia...
Dar nici nu pot spune că nu e vina mea, aşa că...
Ceea ce vă trebuie, neghioabelor, dacă nu vreţi să muriţi,
e carnea unei creaturi magice, care să acţioneze ca semiconductor.
Prin care să se scurgă energia. Un incubus.
Dacă e vorba de faptul că încă nu ne-am consumat căsătoria,
nu-ţi face griji, se va întâmpla.
Nu... Mă înţelegi greşit, draga mea.
Am auzit un zvon despre consilierul tău.
Pickwick? A fost văzut pe un anume coridor,
adunând tencuială râcâită de pe perete.
E un redecorator compulsiv.
Poate că te interesează să ştii că amândouă am complotat
împotriva prietenei noastre comune.
N-am idee despre ce vorbeşti.
Margo...
Poţi să ai încredere în mine.
Acţiunile nechibzuite ale fiului meu
au stricat ambele laturi ale aranjamentului nostru.
Am achiziţionat o armă făurită în topitoriile din Stonehaven.
La momentul potrivit, o putem folosi ca s-o omorâm pe Crăiasa Zânelor.
- Bună! - Nu se poate...
La o parte!
Să-ţi atârni aşternutul afară, pe fereastră, draga mea.
Străji!
Să nu vă treacă prin cap să le închideţi! Nu! Străji!
Lăsaţi-mă să ies!
MAGICIENII Seria III, episodul 6
Nu-mi pasă că trebuie să găseşti pe cineva ca să vinzi fără acoperire.
Am nevoie de ele azi!
Deci incubusul e un manager de fond speculativ?
Plus 5 la sută!
Nici un cent în plus, rahat de maimuţă ce eşti!
Aminteşte-ţi ce a spus Fogg. Să fim respectuoase cu orice preţ.
Aveţi două minute.
Henry Fogg a spus că ne-ai putea ajuta să ne potenţăm vraja.
Avem nevoie să folosim... chestia ta.
- Ce anume... a mea? - Chestia... ta.
- Treaba ta. - Poftim?
Micul tău prieten. Vreau să spun... Marele tău prieten.
Sunt sigură că prietenul tău e perfect proporţionat cu corpul.
- Spun doar... - Penisul tău.
Da, ne trebuie penisul tău ca să ne potenţăm vraja.
Şi ştim că şi tu ai nevoie de el. Aşa că vom alcătui vraja în jurul lui.
Va fi total nedureros şi n-ar trebui să dureze decât vreo două minute.
- Nu pot să cred că a ţinut! - Ce a ţinut?
I-am făcut gluma asta lui Fogg acum 25 de ani.
L-am convins că am un mădular magic.
- Deci nu e magic... - Sigur că nu.
- E ridicol. - Nu e. Eşti un incubus!
- Sexul nu e... pasiunea ta? - În niciun caz.
Nici măcar nu-mi place sexul.
Stresul e un mod mult mai bun de a-i scurge pe oameni de energie.
Îmi daţi voie?
Şi tu... Ai foarte mult. Îl simt.
Delicios!
Dacă mă laşi să-mi mai îmbăt de câteva ori simţurile,
o să vă dau ceva care chiar vă va potenţa vraja.
- E coada ta? - Da.
Îmi creşte una nouă în fiecare primăvară.
Bun venit înapoi! Văd că ţi-ai pierdut soţia şi copilul.
Ai fi şocată să ştii cât de uşor este să rătăceşti oameni
când mintea îţi stă la colectat impozite, la anexări
şi la neprevăzute incidente de navigaţie.
Mă duc imediat înapoi, să le găsesc, desigur.
Nu te duci. Am o problemă mai mare pe care vreau s-o rezolvi.
Regina de Piatră i-a încuiat pe Margo şi pe Fomar împreună.
Stai... Ce? De ce?
Crede că aşa îi va face să-şi consume mariajul.
Dar şi eu am nevoie să se oficializeze uniunea lor,
la fel de mult ca Plutitorii.
Îţi dau un sfat de profesionist.
Las-o pe Margo să iasă imediat.
O cunoşti. Forţa nu dă rezultate la ea.
Aşa e. Poate că forţa nu dă rezultate.
Ci constrângerea inteligentă din partea unui prieten de încredere.
N-am s-o constrâng pe Margo să facă sex cu un băiat de 15 ani.
N-ai auzit de corupere de minori?
- Fomar nu e corupt. - Nu asta am... Lasă.
O să rezolvi problema asta pentru mine.
Şi dacă refuz?
Am tot căutat un nou suvenir.
Am găsit mai multe variante mici.
Bine, dar cred că regina Margo n-o să se lase cu una, cu două.
Ştiu! Mă urăşti pentru că l-am ucis pe Micah.
Iisuse Hristoase...
Dar în cultura noastră fiii mai mici nu se pot însura şi nu pot moşteni.
Majoritatea ajung în Garda insulei sau mor în bătălie.
Asta ar trebui să mă facă să te compătimesc?
Nu.
Vrei să iei o pauză? Să mă laşi să-ţi ating "piscurile feminine"?
Vrei să-ţi tai mâinile şi să pun să se facă din ele ghivece decorative?
Cum să devenim unul, carnal vorbind, dacă nu mă laşi să te ating?
- N-o să se întâmple. - Dar eşti soţia mea!
Te rog frumos... Tu n-ai nevoie de soţie.
Ci de nişte şosete şi de un curs de "ed. sex.".
Ce-i aia "ed. sex."? Cine e Ed?
Aşa ceva se învaţă pe Pământ. Te face să nu-ţi mai doreşti asta.
Vrei să-ţi arăt?
Vagine! Cauza principală a mortalităţii la bărbaţi.
Răspândesc boli... Explodează la naştere...
Dar, cel mai rău, sângerează. În fiecare lună.
De fapt, al meu sângerează chiar acum.
Nu-i nimic. Îmi place sângele.
Dar dinţii îţi plac?
Iartă-mă că am întârziat.
Te simţi bine?
Îţi place să fii străjer în propriul palat?
În uniforma asta transpiri ca naiba.
Ştiu, dar tot e mai bine
decât să-ţi sufle Crăiasa Zânelor mereu în ceafă.
Ultimul lucru care ne trebuie e încă un rege-marionetă.
Zi-mi ce mai e nou în căutarea cheilor.
Sunt destul de sigur că a patra cheie e pe undeva
prin această întindere de ocean numită Abisul.
E o regiune necartografiată din Fillory, unde e în permanenţă noapte.
Dar trebuie să mergem s-o căutăm
cu o corabie magică, aşa că nu e chiar nasol de tot.
Aş vrea să pot merge...
Crede-mă, dar datoria mă cheamă în multe alte feluri.
- Şi n-o pot lăsa singură pe Margo. - Bineînţeles.
- Îmi pare rău. - Nu!
Abia aşteptam să plec într-o misiune pe apă cu tine.
Cine n-ar aştepta cu nerăbdare?
Gândeşte-te. Poţi să-l iei pe Benedict.
Du-te şi fii partener de viaţă cu altcineva... puţin.
Dar o să poţi să faci... Chestia aia la prora unei corăbii...
Ai aşteptat toată viaţa s-o faci.
- Care chestie? - Ştii tu. Chestia.
Scuze...
Da!
Să fii într-o misiune e un antidepresiv nemaipomenit.
- Ai observat asta, Benedict? - Acum, că ai pomenit...
Intrăm în Abis, Sire.
De-acum încolo, va fi întuneric.
Mulţumesc.
Cât mai e până vom merge mai departe?
De îndată ce găsim un culoar sigur, Maiestate.
E cineva acolo? Ajutor!
Dumnezeule, cred că e cineva acolo, pe o plută!
- Eşti teafără? - M-aţi salvat de la pieire!
Poppy Kline.
Dragonolog, bursier postuniversitar şi cercetător pe teren, în slujba dv.
Sfinte Sisoe! Eşti de la Brakebills?
Da.
Deci studenţii de la Brakebills sunt regi şi regine acum?
- Da. - La naiba!
Am rămas împotmolită prea mult în Abis.
- Dar cum ai ajuns aici? - Am venit cu alţi studenţi.
Scuză-mă. Pot să...
În vacanţa de primăvară. Promoţia 2016?
N-a ieşit deloc bine, dar asta e o cu totul altă poveste.
Stai, iartă-mă! Îl cunoşti pe...
Dacă următoarele două cuvinte din gura ta sunt "Josh"
şi "Hoberman", tocmai am devenit cei mai buni prieteni.
- Nu se poate! E încă în viaţă? - Din câte ştiu.
E uimitor!
Şi cum ajunge o studentă la Brakebills singură pe o plută?
Dă-i unei fete ceva de băut, şi-ţi spun întreaga poveste.
Bine.
Maiestatea Voastră! Un mesaj urgent de la prinţul Ess al Loriei.
Ess nu era în temniţă?
Înalta Regină Margo l-a eliberat, deoarece n-avea nicio vină.
Aşa e. Da.
Scuze pentru asta.
Acum ştiu care e problema: oamenii nu se împerechează în captivitate.
Margo şi Fomar au nevoie de o lună de miere.
La o oră de-aici, spre nord, e o pădure în care cresc afrodiziace naturale,
care vor face ca mariajul să se consume garantat.
- Bine. Dar, dacă dai greş... - Ştiu.
- Noi suvenire. Degete, urechi. - Mai degrabă, splina.
- Bine. - Du-te!
La Brakebills, mă ocupam de munca pe teren şi de dragoni.
- Îi ador. - Ce s-a întâmplat cu vasul vostru?
A naufragiat. În largul coastei Truthwaters.
Am petrecut doi ani pe ambarcaţiunea aia mică.
Şi, într-o clipă, s-a dus.
Asta a fost acum trei săptămâni.
Ai supravieţuit singură trei săptămâni pe o plută?
- Da. - Dur.
Mai ales, fără magie.
- Ai idee de ce naiba a dispărut? - Păi...
- Sper că cineva o să repare situaţia. - Acela aş fi eu.
Sunt în căutarea unor chei de aur. Sunt şapte.
Stai... Chei de aur?
Ca...
- Dumnezeule mare! Cum ai... - Pe scurt? Am furat-o.
Pe la jumătatea călătoriei, am ajuns pe o insulă acoperită cu comori.
Tărâm de împerechere al dragonilor.
Orgasm spontan! Astfel de locuri sunt atât de rare...
Există doar două specii de dragon care-şi fac cuib din comori.
Iar asta era una dintre ele. Şi adunase multe lucruri super.
Dar ce m-a impresionat a fost că simţeam ceva emanând din ea.
- Da. - Chiar şi acum.
Nu e un obiect neînsufleţit, nu?
Iar dragonii erau excitaţi şi neatenţi, aşa că am luat-o.
- Aşa, pur şi simplu? - Etica mea e îndoielnică.
Poftim!
E a ta. De la un Căutător la altul.
Mulţumesc!
Ştii ce face? Fiecare are o caracteristică proprie.
Nu ştiu.
- Poate îţi dai tu seama. - Da.
Beau pentru asta.
Vrei?
Bine... Să vedem ce se întâmplă.
Vi se desprinde un fir! O să vă sinucideţi!
- Dumnezeule! Nu pot... - Fir-ar să fie!
Ai dreptate. O să se sinucidă.
- N-ai nişte duşuri de bântuit? - Nu face nimeni duş acum.
În afară de Fogg. Şi el doarme.
Omul ăla are nevoie de ajutor. Se simte bine?
E cam cherchelit, cred.
Era gol-puşcă.
Remarcabil de bine "conservat".
Presupun că e posibil să îmbătrâneşti frumos.
Dumnezeule!
Nu pot să mă uit!
Vezi? Asta iubesc la tine, Penny.
Te porţi de parcă nu ţi-ar păsa,
dar, în toată povestea asta, ţie îţi pasă cel mai mult.
Atunci, de ce se poartă toată lumea de parcă nu mai fac parte din asta?
Poate că e timpul să dai cu flit acestei scene lumeşti.
- Adică să plec? - De ce nu?
Du-te şi găseşte o poveste la care să te uiţi.
Una care nu te deprimă atât.
Cred că au reuşit!
Mă simt foarte bine.
O clipă... O să închid...
Trezeşte-te şi străluceşte, prinţesă.
Cine...
Adevărata întrebare, prostănacule, e cum de s-a întâmplat
să ţi se rupă filmul după cinci pahare.
De ce trebuie să te faci de râs mereu?
Eu nu...
Bine.
Serios...
Ţii la băutură ca un ţânc de grădiniţă.
Scuză-mă. Poţi să... Tu vezi asta?
Nu-i pasă nimănui, tipule.
Spre deosebire de tine, ei au slujbe.
Bine... Nicio problemă.
- Ce naiba ai făcut? - Pot să-ţi explic.
- Ce e cheia asta? - Calmează-te.
- E în ordine. - E un alt eu!
E răutăcios. Nimeni altcineva nu-l poate vedea.
- Nu e nimic în ordine! - Ascultă... Uite cum stă treaba...
- Cheia are o putere. - Nu mai spune!
Ia cele mai întunecate părţi ale tale şi face un fel de... L-ai cunoscut.
Un fel de monstru al depresiei?
Arată ca tine, vorbeşte ca tine...
Dar nu te teme. Nu-ţi poate face niciun rău.
- Numai dacă... - Numai dacă...
Numai dacă intră în mintea ta şi te convinge să-ţi faci rău singur.
Dar o să-ţi fie bine!
Afectează doar ultima persoană care a atins cheia.
Aşa că trece-o altcuiva.
- Noi aşa am făcut. - Care "noi"?
Foştii mei colegi de pe vas. După ce eu am furat cheia,
am trecut-o din om în om până am rămas fără opţiuni.
Ce înseamnă că aţi rămas fără opţiuni?
Ne-am ciocnit de un aisberg.
Când ne-am scufundat, s-a întâmplat să ţin eu cheia,
fiindcă restul n-au fost în stare.
Trebuie să fii dur în chestia asta. Şi... ce pot să spun?
- Ei erau slabi. - Scuză-mă...
Câţi dintre ei au supravieţuit cheii înainte de tine?
Poate... jumătate?
Cheia asta i-a făcut pe jumătate dintre colegii tăi
să se sinucidă, şi mi-ai dat-o mie?
Da. Dar nu-ţi face griji.
Erau deja distruşi psihic.
Ţie o să-ţi fie bine. Eşti atât de fericit şi de optimist...
Nu... Nu sunt! Asta e...
Suntem pe o corabie! Nu sunt aşa de obicei!
De obicei, eşti un papă-lapte care-şi plânge de milă,
un tâmpit care strică toate petrecerile.
Taci!
Dă-o cuiva repede!
Nu! Nu şi dacă există o probabilitate de 50 la sută
să omoare următoarea persoană!
Bine.
Da. Am s-o păstrez eu.
Până ajungem înapoi la Whitespire.
- Pot să fac asta. - E alegerea ta.
Nu uita că suntem împotmoliţi în Abis până găsim o ieşire.
Ar putea dura zile, săptămâni...
Dar nu te stresa.
- S-ar putea să-ţi fie bine. - N-o să-ţi fie bine.
Ştii ceva? M-am mai confruntat cu tine, mizerabilule.
Poate, ceva mai subtil, dar ştim amândoi că am centura neagră.
Aşa că hai, sari la mine!
Problema e părul tău. Ştiu că încerci doar să-ţi ascunzi faţa,
dar nu faci decât să înrăutăţeşti lucrurile.
Chiar n-ai observat niciodată că faţa ta seamănă cu un picior?
Dacă picioarele ar avea riduri pe frunte?
E clar că îmbătrâneşti prematur,
ceea ce e un simptom de debut timpuriu al bolii Alzheimer.
Lucru de care, în mod ciudat, au suferit ambii tăi bunici.
Şi tu o să ai asta cu siguranţă şi atunci o să fii
o mutră de picior senilă şi încruntată.
Iisuse... La naiba!
N-are niciun rost. Nu poţi scăpa de mine cu fuga.
Nu poţi scăpa de mine mâncând.
Nu poţi scăpa de mine bând.
Nu poţi scăpa de mine masturbându-te.
Eşti atât de vulgar...
Era un lucru bun între noi, dar l-ai făcut inutil de scârbos.
Te-ai săturat de mărunţişurile superficiale?
Înţeleg.
Eu încep din exterior şi pătrund treptat până în miez.
Acea parte a ta care i-a refuzat magia Juliei,
când ai fi putut s-o ajuţi.
Asta a împins-o pe calea aceea.
Din cauza ta, cea mai bună prietenă a ta a fost agresată sexual.
Şi să vorbim despre ce s-a întâmplat cu Alice... Ai distrus-o.
Nu va mai fi niciodată fata care a fost.
Ai ucis-o. Nu se mai întoarce niciodată.
Câţi oameni trebuie să plătească pentru "isprăvile tale de vitejie"?
Încetează!
Eşti dispus să-i distrugi pe toţi cei din jur
ca să găseşti ceva care să te facă să te simţi bine.
Dar n-o să te simţi bine niciodată.
Nu... Opreşte-te! Încerci să-mi invadezi mintea.
Quentin...
Eu sunt mintea ta.
Ştii că am dreptate, pentru că eu sunt tu.
- Pentru domnul şi doamna... - Fomar.
Fomar.
Până la fund!
În cultura mea, femeile beau întotdeauna primele.
- Bea vinul, Margo! - Nu vreau să beau vinul.
Eu voiam să rezolvi situaţia, Eliot.
O să te simţi mai bine dacă bei vinul, Margo.
Deci...
Facem sex în trăsură?
Sau facem sex afară?
- Sau... - Nu fac sex cu tine.
Fetus bolnav mintal.
Niciodată!
Ori l-am omorât cu furia mea, ori i-ai pus ceva în vin.
Când te gândeşti... că te-ai îndoit de mine...
Când te gândeşti...
Că am petrecut trei zile încuiată într-o cameră... cu el.
Da. E cât se poate de nasol.
Dar avem o problemă, posibil mult mai mare
decât "frumosul din pădurea adormită".
Zânele pun ceva la cale în Livezile din Nord.
I-au evacuat pe săteni acum câteva săptămâni.
De atunci, n-au mai lăsat niciun om să pună piciorul acolo.
Numai că Ess a trecut pe acolo, venind din Loria,
şi a văzut nişte lucruri nebuneşti.
Râuri cu apă roşie, broaşte râioase cu colţi şi cu trei ochi,
plante mutante, aberaţii gen Cernobîl.
Cred că zânele otrăvesc ecosistemul.
Minunat! Acum nu mai pot fi supărată pe tine. Mersi.
Ştiu. Şi eu voiam să ne certăm, ca să ne putem împăca,
dar, pe de altă parte, acum putem fi...
Din nou, noi înşine?
Cine suntem acum, El? Înainte, eram strălucitori.
Nişte megatipi daţi naibii şi uimitori.
Şi acum?
Avem profunzime şi caracter.
Să decidem că o să ne regăsim după ce terminăm de salvat Fillory.
Bine?
Ne cheamă datoria. Să vedem ce e cu livezile alea...
Care...
Nu mai sunt aici.
Nimic nu te va putea salva. Nici Brakebills.
Nici Fillory. Nicio misiune. Fă-o, şi gata.
Ia-ţi viaţa. Fă toate astea să înceteze.
Ştii care e calea de scăpare.
Rege Quentin, nu!
Nu, eu doar...
Mi s-a părut că văd ceva.
Maiestate, dacă-mi permiţi, înţeleg la ce te gândeşti.
Şi mie mi-a trecut prin cap.
Deşi n-am vorbit niciodată despre asta, desigur.
De ce nu?
Ştii că părinţii te învaţă ce să faci cu emoţiile tale.
Că trebuie să le înăbuşi, să nu vorbeşti niciodată despre ele
şi să le transformi în... hărţi, de exemplu.
Iisuse, Benedict!
Bine... ar trebui să discutăm despre asta.
Dacă aşa doreşti, Sire... Dar mai întâi
ce-ar fi să ne îndepărtăm de balustrada corabiei?
Da... n-am încredere în mine în clipa asta.
Pe vremuri, când marinarii îşi pierdeau minţile,
echipajul îi lega de catarg.
Nu e amuzant?
Dumnezeule! Leagă-mă de catarg.
- Nu, Maiestatea Voastră! - Ba da!
Şi jură că, orice aş spune,
nu mă vei dezlega până nu ajungem la Whitespire.
Prea bine. N-o voi face.
Mulţumesc.
A funcţionat.
Mulţumesc.
Văd că transferul a funcţionat.
E încă o putere mică, simt asta, dar am s-o fac să crească.
Sper că o să fii prudentă.
O să fiu.
Ştii că repararea ochelarilor mei nu mă "repară" şi pe mine.
Da, dar asta face întreaga situaţie mai puţin insuportabilă.
Miroase a tărâmul zânelor.
Suntem atât de departe spre nord...
Clima ar trebui să fie rece şi uscată, nu fierbinte şi umedă.
Ele sunt înnebunite după umezeală.
Se stropesc şi se îmbăiază întruna.
Ştii... E ca şi cum s-ar teme că în Fillory o să se usuce.
Dumnezeule!
Nenorocitele fac "terraforming".
Ne transformă regatul într-o saună cu ciuperci.
- Asta nu e bine. - Nu! Categoric, nu.
Ciuperca aia tocmai s-a mişcat.
- Serios? - S-o culeg?
Am s-o fac.
Margo, nu!
E un embrion de zână!
- Pe bune? - Astea sunt ouă, El.
Serios?!
Zânele nu schimbă doar ecosistemul. Îşi cresc o armată!
La dracu'!
Zânele astea pot fi considerate nişte personaje foarte rele.
Gândeşte-te la toate nebuniile cu care ne-au ţinut ocupaţi.
Râme, piure de limacşi adolescenţi, spermă de broască-ţestoasă.
E doar o glazură subţire de capricii pe prăjitura conspiraţiei.
Nu! Asta e invazie la scară mare.
Ne trebuie un plan mai mare decât asasinarea Crăiesei.
Ne trebuie...
Ne trebuie... Margo!
Margo!
Răpire! Ostatici! Avantaj!
- Nu pune întrebări! Să plecăm! - Ce naiba?!
Dă-i drumul!
E nasol rău, nu?
Închipuie-ţi că eşti singur pe o plută cu chestia aia.
Ai încercat să-i distragi atenţia?
Nu ştiu de ce, dar a mea era pasionată de pescăruşi.
Oare pentru că eu sunt pasionată de pescăruşi?
Te rog, cară-te!
Îmi pare rău că ţi-am trecut ţie cheia.
- Chiar am crezut că o să faci faţă. - Uite, aşa fac faţă.
Nu... Ai dreptate.
Era bine dacă ne gândeam şi noi să ne legăm.
În prima zi, am trecut-o de la unul la altul, la întâmplare.
Asta i-a omorât repede pe trei dintre noi.
I-am spus "Marţea Sângeroasă".
Ne-am dat seama că pe unii îi afectează imediat.
La alţii e nevoie de timp până îi doboară.
Vrei să iau eu cheia o vreme? Ca să poţi să respiri?
Nu.
N-am încredere în tine că n-o dai altcuiva.
Şi am nevoie de ea.
- Pentru misiune. - Bine.
Fii un martir care suferă.
Cheile nu te fac doar să suferi. Uneori, te şi ajută.
Fac să apară găuri de chei, prostii de genul ăsta...
- Găuri de chei... ca... - În pereţi sau în orologii.
Nu mă întreba cum anume.
Şi către ce te îndrumă găurile de cheie?
Către Pământ sau către Răscrucea Lumilor.
Stai! Vorbeşti serios?
Opreşte-te! Ce faci?
Am fost priponită atâta în Fillory, când puteam să mă duc acasă?
Nu, Poppy! Opreşte-te!
Poppy, nu! Opreşte-te!
Poppy!
Ţi-am spus eu că trebuia să te sinucizi...
Bine...
Bine... ne-a rămas o problemă.
Încă trebuie să te culci cu soţul tău.
Nu-ţi face griji. Ştiu ce-o să fac.
Să zicem că Ess a avut dreptate în ce priveşte broaştele râioase.
- Au trei ochi? - Nu, puiule.
Au colţi.
Ceva mi-a muşcat bărbăţia!
Felicitări, flăcăule! Tocmai ai făcut sex.
Prima dată doare. Întotdeauna.
Din cauza mulţimii de dinţi pe care îi au acolo, jos.
Dar tu ai fost uimitor.
Ce e? Îmi place să privesc.
Mai vrei o dată?
Benedict!
Benedict, ajutor!
- Maiestatea Voastră! - Dumnezeule, Benedict!
- Dezleagă-mă. - Sire, ai zis să nu te dezleg.
Nu! Te rog, hai! Uite... Nu încerc să mă sinucid.
Poppy a luat cheia şi încearcă
s-o întrebuinţeze ca să se întoarcă pe Pământ.
Du-te şi caut-o!
Orice ar fi, n-o lăsa să plece cu cheia aia!
Da, Maiestatea Voastră.
Dumnezeule!
Nu! Stai pe loc!
- Ai luat-o? - Îmi pare rău, Maiestatea Voastră.
Nu sunt bun de nimic.
Bine. E în ordine...
O să recuperăm noi cheia cumva.
Benedict!
Benedict, nu! Ascultă!
Orice ţi-ar spune să faci, să nu cumva să faci!
Îmi pare rău.
Benedict, nu!
Gustos!
Penny! Ce este?
- Îmi iau rămas-bun. - Poftim?
Rămas-bun? Unde te duci?
- Plec. - Pleci? Stai!
Urăsc chestia asta... Nu înţeleg.
E din cauza a ceea ce s-a întâmplat cu Kady?
- Nu. - Bine.
E din cauză că am făcut transferul?
Nu. Trebuie să plec.
Stai! Vorbeşte cu mine o clipă!
Abia dacă ne cunoaştem.
Nu te preface brusc că-ţi pasă doar fiindcă plec.
Nu mă prefac. Îmi pasă! Nu vreau să pleci.
Nu vreau să te dai bătut.
- Mă dau bătut? - Da.
Tu eşti cea care a avut magie şi a renunţat la ea.
Ce plan ai acum? Te întorci la Facultatea de Drept?
O să trăieşti din fondul de la părinţi?
Nu, planul meu era să fac o pauză de cinci minute
şi să încerc să-mi amintesc cum era viaţa fără zei şi fără "misiune".
Sau fără un nesuferit mort care mă bate la cap.
Şi, sincer, dincolo de asta nu e treaba ta.
Fiindcă nu ai nimic "dincolo de asta".
Penny vrea să-şi ia rămas-bun.
- Pleci? - Nu mai pot să fac asta.
Nu pot fi o fantomă în propria viaţă!
Ce-ar fi să-ţi fac un corp nou?
Cum a făcut Mayakovsky pentru mine.
Ai reuşit frumos să scapi de mine, superbitate.
E un vis?
Când ai căzut din copac, la 12 ani...
Osul braţului ţi s-a vindecat în şase săptămâni.
Cum se face că frica de înălţimi ţi-a rămas?
Eu nu sunt osul.
Eu sunt teroarea.
Ador felul în care tot încerci.
Şi tot încerci.
Şi pe urmă iar încerci.
N-am mai fost pocnită atât de tare de la "Burning Man".
Unde e? Unde s-a dus?
De ce miroase a grătar?
Benedict e mort şi, în cel mai bun caz,
cheia se duce pe fundul oceanului, cu excrementele dragonului.
- Quentin... - Nu vorbi cu mine.
- Te rog! Vorbesc serios. - Bine!
Un singur lucru, apoi, jur că nu mai vorbesc cu tine.
- Ce e? - Dragonii nu fac excremente.
Minunat amănunt! Mulţumesc.
Nimeni nu ştie exact cum, dar ceea ce ingerează se duce în altă parte.
Ei sunt păzitori ai porţilor.
Ei nu doar fac portaluri. Ei sunt portaluri.
De fapt, în cel mai bun caz...
Cheia s-a dus în Lumea de Dincolo.
Dumnezeule!
Dacă eşti aici, eu fac acum
un Osseus Confervium. Îmbinare de oase.
E primul pas către alcătuirea unui nou corp.
Ştiu că nu mă poţi vedea, dar sunt aici.
Îţi mulţumesc că-ţi pasă de mine.
Alice!
Alice, te simţi bine? Alice!
Dumnezeule, Alice... Alice!
Doamne, asta e... Unde e...
Alice!
Bine... Doamne... Hai!
Cineva trebuie să audă asta, vă rog!
Aţi urmărit serialul MAGICIENII
Seria III Sfârşitul episodului 6
Subtitrare: Retail