Anterior în "The Magicians"...
- Vrei să te joci cu mine? - Nu!
Nu-ţi aminteşti de mine, nu-i aşa?
- Sunt... Christopher... - Plover.
Ţi-ai căutat cartea.
Cărţile voastre sunt în Camera de Revizuire.
Dar se întâmplă să ştiu unde este asta.
Sfârşitul cărţii lui Quentin. Va muri.
- Nu aşa se termină toate? - Sfârşitul lui este săptămâna viitoare.
Cutia dreptului tău din naştere,
pe care am avut onoarea să o păzesc,
a prevăzut absenţa din regat
şi întoarcerea ta.
Avem nevoie de ajutorul tău, Shoshana.
Am o nouă zeitate de urmat.
Fântâna din Camera Otrăvitoare
are un teanc de cărţi ca o statuie.
- Aşa că, dacă găsim fântâna potrivită... - Putem intra.
Când obţii ceea ce ţi-au luat zeii,
aş putea să-l am pe Eliot înapoi?
Erai prieten cu Eliot.
Prieteni foarte buni.
Ar trebui să ştii că prietenul tău, Eliot, este mort.
Am simţit clipa când i-a murit sufletul.
Sau este blocat acolo.
Forţat să privească tot ceea ce face monstrul,
aşteptându-ne să găsim o modalitate de a-l ajuta.
Alo?
Trebuie să fie un lucru
pe care fiecare locuitor din cabana copiilor fizici trebuie să-l ştie.
Unde este toaleta.
- Cum să facă... - Cum să facă.
- Coctailul nostru reprezentativ. - Cum să facă cocteilul nostru.
Asta încercam să...
asta am vrut să spun.
Poţi să-ţi faci singur unul.
Să răspund?
Mai bine nu.
Aici erai.
Aici eram.
Scuze. A trebuit să întrerup sus o orgie.
Ai oprit o orgie?
Nu, le-am spus că era o cameră mai mare
cu două uşi mai jos.
Acum...
Nu spun că este uşurică,
dar cred că ar putea fi cea mai bună petrecere a noastră.
Şi spun asta cu toată greutatea sufletului meu.
Sunt de acord.
- Voi răspunde. - Nu o face.
Oricine ar fi atât de disperat să intre, nu poate fi amuzant.
Ce îţi place cel mai mult la vară?
Nimic.
Nu îţi plac verile?
Nu.
Nu iubesc nimic la vară.
Nu sunt cursuri.
Nu sunt oameni, doar...
un frumos nimic.
Nu...
Mergi să-mi pregăteşti ceva de băut.
Apropo, sunt Eliot.
Asta-i... Eliot este şi numele meu.
Nu se poate. Care este celălalt nume?
Todd?
- Ar trebui să răspund? - Niciodată la un ciocănit de poliţist.
Un frumos nimic.
Acesta este genul de bărbat de care am nevoie.
Nu răspunde. Apoi va trebui să vorbim cu ei.
Haide. Vreau doar să văd cine este.
Nu, nu poţi intra.
Îmi pare rău, dar asta pare a fi o problemă pentru tine.
Margo.
Margo!
Eliot!
În interior.
- Ce? - Trebuie să mergem în interior...
- Da, da, nu. Te cunoaştem? - Ei vin.
Lasă-mă să intru, te rog. Nu îi voi face rău.
Asta a fost doar pentru atragerea atenţiei tale de urgenţă.
Nu îmi fac griji că îi faci vreun rău.
Dar ai dreptate. Să mergem.
Ai încetat să mai fii trist?
- Am nevoie de ajutorul tău. - Nu, nu sunt.
Este vorba de prietenul tău?
Pentru că asta nu este o problemă.
Sunt prietenul tău.
El a murit, dar eu sunt aici.
Acelaşi număr de prieteni.
Deci.
Ce este asta?
De unde să ştiu?
Aş vrea să fii de ajutor, Quentin.
Este...
foarte veche?
Veche cât începutul civilizaţiei.
- Şi unde a fost asta? - Mesopotamia a fost prima...
Ai fost de mare ajutor, mulţumesc. Ne revedem în apartament.
ReSincronizare: Agentuoo7 Subtitrări-Noi Team
Marvasmar - Subtitrari-noi Team are plăcerea de a vă prezenta:
The Magicians-Sezonul 04, ep 05 "Escape From The Happy Place"
Atăt de... spaţios.
Al meu nu era nici jumătate.
Ce-i cu...
cea de acolo, este...
Scuze, nu-mi găsesc cuvintele, ceea ce este o noutate pentru mine.
Sunt sigur că eşti destul de buimac.
Stai, stai, stai, stai, stai jos.
Veştile bune.
Te-a posedat un monstru şi locuieşte în corpul tău.
- Ce? - În mod normal rupe oamenii
în bucăţi, şi crede-mă, asta este de preferat.
Şi când te-a posedat, v-a împins pe toţi
în acest colţ al minţii tale care ţi-a reţinut toate amintirile.
Tot ce este aici reprezintă o amintire.
Chiar şi prietena de aici.
Acum, fă-mi o favoare.
Imaginează-ţi că ea nu este aici.
- Ce dracul? - Spune-mi.
Am încercat să înţeleg asta, doar că nu-i dau de capăt.
Ce-i "dracul"?
Ei bine...
este un fel de...
un cuvânt folosit în mai multe situaţii.
Stai...
- Cine eşti? - Ei bine, sunt Charlton.
Am suprimat multe amintiri,
dar nu aş uita niciodată pe cineva cu numele Charlton.
- Mulţumesc. - Nu este un compliment.
Eu nu sunt o amintire.
Am fost şi eu posedat cândva de monstru.
Am fost în amintirile mele timp de...
- este dificil de spus. - Asta este.
Sunt destul de sigur că te-am împuşcat. Sau cel puţin corpul tău.
Scuze.
Nicio problemă.
A fost mai mult timp al monstrului decât a fost al meu.
Şi chiar am savurat schimbarea de scenariu.
Acesta este ceea ce numesc Locul Fericirii.
Toate amintirile tale plăcute trăiesc aici.
Este foarte uşor să obţii satisfacţie şi să pierzi noţiunea timpului.
- Şi realitatea. - Deci, eşti aici să mă scoţi.
Cavalerul meu în armură cenuşie.
Nu, asta ar fi ridicol. Stăm aici.
Nu o facem. Îmi recuperez corpul.
Nu, nu, nu, nu, nu.
Acesta este singurul loc în care nu pot intra creaturile.
Nu putem... corect.
Lucrurile înfricoşătoare care trăiesc afară.
- Ce sunt ele? - Celelalte gazde ale monstrului.
Deţinuţi din Castel.
Greşeli mizerabile ale zeilor,
toate.
Da, dar dacă... dacă asta este doar din amintirile mele,
atunci nu pot să ne rănească, nu-i aşa?
Vrei să întrebi Cavalerul Ora? Ea a fost aici înaintea ta.
- De fapt, aş vrea. - Ei bine, nu poţi.
Pentru că este moartă. Moartă ca dracul.
- Asta nu este chiar corectă. - Şi i-am spus că, atunci când mori aici,
dispari pentru totdeauna, dar a trebuit să încerce
să-şi găsească uşa şi te rog să-ţi imaginezi ce i s-a întâmplat.
Devorată de creaturi.
Carnea ruptă de pe oasele ei.
Pielea jupuită de pe craniu.
A murit holbându-se la propria faţă,
ţinută în faţa ei.
- Este îngrozitor. - Da.
Ai spus ceva de o uşă?
Poţi să nu faci asta, te rog?
Nu avem timp de încurajare?
Am evadat în siguranţă din Bibliotecă.
Ţi-ai ascuns prietenii. Sunt şi ei în siguranţă.
- Nu şi Quentin. - Şi ce vei face în privinţa asta?
- În afară de frământări? - Îl salvez.
Îl avertizez, nu ştiu. Nu îţi sunt datoare cu răspunsuri.
- Vrei să ştii ce cred? - Iisuse, niciodată.
Cred că trebuie să aruncăm o altă vrajă pe acea carte pentru tine.
Ştiu exact unde trebuie să merg. Cartea lui Quentin mi-a arătat unde este.
Şi i-au mai rămas câteva zile.
Deci, crezi o carte, dar nu şi pe cealaltă?
Asta-i amuzant.
Există un singur loc în care pot încerca să îndrept lucrurile.
Arcul răscumpărării.
Iată un sfat, pentru că ai nevoie.
Fie, cere-ţi scuze pentru ceea ce ai făcut, dar niciodată pentru cine eşti,
deoarece nu vei putea să schimbi vreodată asta. Atunci de ce să te prefaci?
Ne apropiem, nu-i aşa?
Suntem doar la câteva fântâni distanţă.
Tot ce am nevoie,
este o singură clipă,
să-mi găsesc prietenii şi să le spun că sunt în viaţă.
Ajută-mă,
altfel te dau afară din Locul Fericirii.
- Pot să fac asta. Corect? - Da.
Există o uşă pe undeva.
Ascunsă adânc într-o amintire uitată.
Amintire uitată?
Pentru mine a fost uşa către dormitorul copilăriei mele.
Dar nu... parte a amintirii.
Doar...
- acolo. - Ce amintire?
Unde... cum ajungi acolo, Charlton?
Poţi să ajungi la orice amintire.
Doar te gândeşti la ea şi ieşi afară.
Totuşi, cea pe care o cauţi, este dificil de găsit.
Este ascunsă bine, chiar şi faţă de tine.
Este ascunsă în locul la care te gândeşti mai puţin,
pentru că nu vrei să o faci.
De ce? Pentru că este atât de îngrozitoare.
Deci, amintirea mea cea mai reprimată şi mai traumatizantă.
Asta va fi amuzant.
Haide, Charlton. Este timpul să facem o plimbare pe cărarea amintirilor.
Stai, stai, stai.
- De ce trebuie să merg? - Mergi.
Eşti sigură că este cea corectă?
- Nu ai încredere în carte? - Nu, doar că...
nu am mai văzut una încuiată până acum.
Poftim.
Arunc asta, pentru situaţia în care te răzgândeşti
- şi vrei să te întorci. - Foarte bine.
Corect.
Alice, presupun că aici ne luăm la revedere.
Sper ca locul unde mergi...
să fie cel în care ar trebui să fii.
La fel şi pentru tine.
Corect. Pornim...
Hei, 23. Pot să merg undeva?
Nu sunt Uberul tău personal.
Mă întorc pe Pământ după ce termin ouăle,
despre care îmi tot spun singur că provin de la o găină.
Va fi foarte repede. Doar am nevoie de cutia dreptului meu din naştere.
Şi aş vrea să fac asta, înainte să dau veştile despre Eliot
prin tot castelul.
Pentru că asta nu va fi o conversaţie scurtă.
O ajut pe Julia cu o chestie legată de puterea zeilor.
Chiar mă refuzi,
pentru a da bine în faţa iubirii tale?
Sunt singurul care poate efectua ritualul.
Tu eşti cea care ţi-ai adus băiatul pentru sex cu tine.
L-am adus pe Josh,
pentru că avem nevoie de un bucătar decent.
- Suntem în regulă. - La fel ca Julia cu mine.
- În regulă? - În regulă. Cum rămâne cu drumul?
Mulţumesc pentru micul dejun.
Mare Rege Margo, te-ai întors!
Unde este Eliot?
Hei, Julia...
eşti pregătită pentru a face câteva diagnostice?
- Care-i treaba, Shoshana? - Deja le-am făcut.
- Bine. Ce spun? - Neconcludente.
Căutăm să încercăm ritualul corect.
Dar... acum sunt adepta ei,
aşa că mă pot descurca.
- Corect. Deci, eu voi... - Se întâmplă să ştii
diagnostice de făcut
pe un pseudo-zeu?
- Nu pot să spun asta. - Aşa că...
Atunci, suntem în regulă aici.
Corect.
Voi sări.
Trimite-mi mesaj dacă...
ai nevoie să te duc undeva sau...
altceva.
- Mulţumesc, Penny. - Rahat. Am...
am uitat să întreb dacă ai vreo protecţie sau vrajă magică de ascundere.
- Ar putea interfera. - Da, o vrajă masivă de ascundere.
Această curvă haină, Irene McAllister, este pe urmele mele...
aşa că nu o pot elimina. Am nevoie de asta.
La naiba, am făcut-o deja.
Dă-mi doar 30 de secunde.
Te voi proteja.
Julia.
- Uită-te la această curvă. - Iris.
Ce faci aici?
Monstrul, ce l-ai lăsat să iasă din Castel, este pe urmele mele şi ale prietenilor mei.
Zeii se ascund. Este atât de ciudat.
- Dar ne vei ajuta să-l prindem. - Te voi ajuta...
dacă îmi spui ce sunt. Nu sunt umană,
- nici un zeu. - Eşti partea cea mai rea din amândouă.
Neputincioasă ca un om, nemuritoare ca un zeu,
aşa că toţi cei pe care i-ai iubit vreodată, vor muri,
iar tu vei rămâne blocată aici, pe această stâncă prostească,
singură, pentru totdeauna.
Pentru că nimeni nu te poate ucide, cu excepţia... hei,
a cuiva exact ca mine.
Aşa că ascultă. Aceasta este o piatră vie.
Sângele ei blochează monstrul să călătorească.
Blackspire este făcută din mii ca aceasta. De aceea este închisoarea perfectă.
Doar dacă, desigur, nu deschide cineva uşa.
Dar sângele îl poate ţine pe loc câteva minute.
Aşa că stoarce piatra, aruncă sângele pe el,
- iar eu îl duc la Castel. - Chiar ai nevoie de mine sau...
doar ai venit aici să mănânci rahat?
Zeii nu pot atinge sângele.
Ne frânge puterile, iar asta nu este o problemă pentru tine.
Voi privi. După ce arunci sângele, voi face eu restul.
Şi te rog, să nu faci ca de obicei
şi să o dai în bară.
Bine. Camuflarea este pusă la loc.
Ce este?
Am muci?
Ei bine...
Asta nu a fost atât de rău pe cât m-am aşteptat,
ţinând cont că a fost prima dată când am plâns ca văduvă.
Da. Doar două ore scurte.
Tu cât ai plâns de mult?
Când ai aflat că Eliot...
că el...
Am fost puţin ocupată.
Şi se pare că acum eşti bine.
- Aşa că voi pleca. - Stai, stai, Margo.
Margo...
Margo.
Mare Rege Margo.
- Te-ai întors. - Şi tocmai ce plecam.
Înainte să o faceţi,
puteţi să o salutaţi pe Încetineala Sa, Abigail?
Nu este în apele ei. Văzându-vă, ar putea să îşi revină.
Ce i s-a întâmplat?
Nu vorbeşte.
Nu mi-a spus niciun cuvânt toată ziua.
Rafe.
Vino aici.
Minunat. Vă aveţi unul pe celălalt.
Merg să-mi găsesc cutia dreptului meu din naştere.
Uite. Nu vreau să fiu nesimţit, dar...
extragerea sângelui dintr-o piatră parcă ar fi o zicală.
Da, ştiu. Nu a avut dispoziţia să dezvolte.
Da, era prea ocupată să emită ameninţări.
Shoshana are reţinerile ei, dar nu avem de ales, aşa că...
Stai. Ce reţineri?
- Shoshana crede că... - Nu poţi avea încredere în Iris.
Bine? Acea curvă ascunde lucruri. Bacchus a urât-o.
- De ce? A participat la o intervenţie? - Nu. Nu a vrut să spună.
Iar el îmi spunea totul.
Uite. Ideea este că,
Iris l-a convins să facă ceva cu mult timp în urmă,
iar faptul că el nu a vrut să spune ce a fost,
asta ar trebui să fie suficient pentru a ne speria.
Nu avem de ales.
Iris a fost foarte explicită.
- Aşa că, dacă poţi să ne ajuţi... - Ajut.
Nu, Shoshana, stai în drum.
Nu, ea are dreptate. Trebuie să facem asta.
Q, dacă asta funcţionează,
Eliot va fi blocat pentru totdeauna în Castelul Blackspire.
Eliot este mort.
Iar monstrul se întoarce aici.
Hai să rezolvăm asta până se întoarce.
Bună!
Bună.
Penny, nu-i aşa?
Te cunosc?
Iată, Charlton.
Cea mai mare traumă a mea.
Cineva a pus un cearşaf peste tine şi ţi-a întors patul ciudat.
Acesta este Logan Kinnear.
Cât se poate de decedat.
Acesta-s eu.
Prima dată când am folosit magia a fost...
pentru a-l ucide pe Logan cu acel autobuz şcolar.
Asta-i foarte dracul.
Asta-i... în continuare greşită.
Este mai mult un adverb.
În orice caz, el a fost un bătăuş.
El a fost cea mai rea persoană din viaţa mea.
Nici nu-ţi pot spune de câte ori m-a făcut să mă gândesc la sinucidere.
Dar când am făcut asta,
am devenit cea mai rea persoană din viaţa mea.
Asta a fost...
extrem de terapeutică, dar nu văd nicio uşă.
Este ceva...
extrem de dureros pe care îl eviţi?
Uită-te la mine. Aş spune că...
am o durere cât se poate de specială.
Nu este totul rău.
Ai un prieten care te consolează.
Singurul meu prieten din copilărie.
Taylor.
Toţi ceilalţi m-au ironizat şi m-au bătut,
dar Taylor nu a făcut-o niciodată.
Niciodată.
Rahat.
Cred că ştiu unde trebuie să mergem.
- Curvă. - Da!
Poţi să-l loveşti mai tare. Vrei să săruţi băieţi?
- Poponarule. - Loviţi-l.
- Pederastule. - Curvă mică.
- Hai să-l lovim. - Haide, loviţi-l.
În regulă. Ajunge. A înţeles ideea.
Să mergem. Haideţi. Să mergem.
Ieşiţi de aici. Să mergem. Haideţi.
Hei! Eliot!
Am spus că ajunge.
Dumnezeule.
Haide, Taylor. Să mergem, amice.
Să mă urăsc pentru cine eram, era un lucru, dar...
să rănesc pe altcineva?
- Vezi vreo uşă? - Niciuna.
Ne întoarcem în Locul Fericirii?
Hei!
Hei.
Trebuie să obţineţi un card de accces pentru vizitatori, din birou.
Dumnezeule, a funcţionat.
- Veşti fantastice. - Dumnezeule.
Ce faci?
Citesc.
Eşti atât de plictisitor câteodată.
Uite ce am descoperit.
Cum ai făcut asta?
Am mers în Mesopotamia, aşa cum mi-ai spus să fac.
Nu am spus niciodată...
Este extrem de diferit de ceea ce îmi aminteam,
dar nu am putut să găsesc nimic folositor.
Eram atât de frustrat, încât aproape că am spart-o.
Dar când am ridicat-o
şi mi-am concentrat puterea în ea,
asta s-a întâmplat.
- Ce scrie? - Am putea să ne uităm după ele.
- Simbolurile. - Serios? Cum?
- Cărţile. - Cărţile.
- Este o bibliotecă aici. - Bibliotecă.
Sau putem merge într-o călătorie.
- Călătorie... - Spre...
Brakebills. Am putea merge la Brakebills.
Ei au... o bibliotecă uriaşă.
Călătorie spre...
- Foarte multe cărţi. - Spre Brakebills.
Sfânt rahat!
Ce faci?
Ultima întindere.
Văduva stă în patul conjugal,
îngropată în hainele iubirii ei decedate.
Mi-am făcut griji. Nu ai fost la tânguirea în sânii goi.
Da? Sânii mei se pot tângui cât se poate de bine acoperiţi. Mulţumesc.
- Putem să aducem aici lăcătuşul? - Astăzi au plecat cu toţii.
- A plecat tot personalul? - Cu excepţia tâmplarilor,
care construiesc Altarul Pomenirii.
Bună, Quentin.
Trebuie să-ţi spun ceva. Pot să intru?
- Nu. - Fie.
- Am fost în Bibliotecă... - Desigur că ai fost.
Nu te comporta ca un rahat.
M-au închis. Bine?
Şi... dar am evadat
şi am schimbat cărţile noastre, pentru a nu ne putea urmări.
Iar atunci când ţi-am citit cartea, am citit sfârşitul.
Q, mori peste două zile.
De ce te-aş crede?
Storci de sânge o piatră vie, nu-i aşa?
Să ucizi monstrul?
Petreci două zile storcând de sânge,
iar atunci când îl stropeşti cu asta, el te va ucide.
Nu am venit să te sperii. Am venit doar să-ţi spun
că trebuie să renunţi la plan şi să fugi.
Dacă nu prindem monstrul, Iris o ucide pe Julia.
Aşa că îţi mulţumesc de informaţie, dar nu o las la greu.
- Este viaţa ta, Q. - Dacă întrec cartea?
Scrie că durează două zile.
Dacă o fac mai repede?
Orice modificare a cărţii poate avea un efect.
Poate va funcţiona.
Nu o pot face mai repede, aşa că, dacă...
ai dori să ajuţi...
Urăsc cărţile.
Hai să ne întoarcem în apartament.
Nu, îmi pare rău.
Dacă vrei să o găsim, se va întâmpla aici.
Asta este.
- Ai găsit-o? - Da.
- Nu. - Nu?
Da...
Acest joc este confuz.
- Ce este? - Da.
Am găsit ceva.
Doar că... este lucrul greşit.
Este cât se poate de greşit.
Îmi pare rău.
Chiar urăsc cărţile.
Bine.
Asta este inscripţia, dar am încercat să trag de timp.
Am crezut că ajut.
Ştiu. Ar trebui să mergi, să-l ajuţi pe Q în apartament.
Te rog să mă laşi aici. Voi trage de timp, nu voi mai vorbi,
voi face tot ce doreşti, doar...
El mi l-a luat deja pe Bacchus.
Nu aş putea suporta să-mi ia şi un alt zeu.
Bine, dar să nu stai în drum. S-a înţeles?
Da, da, zeitatea mea. Da.
Sunt prea multe.
Dacă mai tai, ciopârţim oase.
- Oricare dintre acestea ar putea avea uşa. - Sau creatura aşteptând să ne ucidă.
Chiar este mai bine dacă stăm aici.
Nu, trebuie să-mi informez prietenii că mai sunt aici.
Trebuie să ne întoarcem.
Cum vrei, Jack Shepherd.
A fost cumva o... referinţă din "Lost"?
L-ai vizionat pe tot într-o săptămână de Crăciun. Am stat în acea amintire o vreme.
- Ce părere ai despre final? - Rămâi la sarcina noastră, Charlton.
Cum supravieţuim vizitând toate aceste amintiri?
Uriaşul cu pantalonii scurţi a fost destul de îngrozitor, nu-i aşa?
- Asta-i ceea ce avem nevoie. - Mai mulţi uriaşi în pantaloni scurţi?
Chiar mai bine de atât.
Charlton, fă cunoştinţă cu prietenii mei.
Quentin din momentul când l-am convins să se lupte cu Penny.
Fen, care era pregătită să se lupte cu piraţii la un moment dat.
Şi Margo, căpitanul de la Welters.
Nicio forţă din ceruri sau de pe Pământ nu este mai înfricoşătoare.
Dacă voi, fii de căţele patetici,
nu plângeţi cu lacrimi de sânge până se termină asta...
Bine. Bine.
Păstrează-le pentru creaturile cu care te vei lupta,
cât timp eu caut o uşă către corpul meu,
localizată în una dintre acestea.
Fiecare amintire pe care am împins-o într-un colţ întunecat al minţii mele.
Deoarece, fiind conştient de sine şi fericit, ele nu se amestecă întotdeauna.
Să începem cu ruşinile copilăriei.
Cea mai proastă tunsoare din viaţa mea.
Îmi pare rău.
El este doar puţin timid.
Chiar vorbeşti serios acum?
Ei bine, nu s-a mai întâmplat aşa ceva până acum.
Eşuând cu acestea, trecem la lucrurile mai întunecate.
În regulă. Hai să facem asta.
Bine aţi venit în cabana copiilor fizici.
M-am culcat cu iubiţii oamenilor.
Mi-am trădat prietenii din greşeală.
Mergeţi în stânga, mergeţi în stânga.
Şi intenţionat.
Gărzi.
Nu, Eliot.
- Duceţi-o în temniţă. - Nu!
Eliot...
La naiba.
Tot nu există nicio uşă nenorocită.
Aveam o senzaţie că ar fi fost acestea.
Pregătiţi-vă.
Sunt probleme extrem de serioase de acum înainte.
Sunt aici.
Fugiţi. Fugiţi.
Aţi dansat tango cu o fată a unui om care face cuţite?
Veniţi la mine!
Mă ocup de asta!
Faţa ta arată ca un scrot!
Mergeţi!
Creatură jegoasă!
Adu-mi câteva prosoape.
- Este grav? - Nu te uita.
- La dracul. - Ai nimerit-o corect.
Da.
Asta ar trebui să funcţioneze.
Trebuie doar să se scurgă...
câteva minute.
Poţi... să pleci acum.
Când iese Julia de sub protecţia de la Brakebills,
îmi va trimite un mesaj şi ne vom întâlni în parc.
Apoi, voi prinde astăzi monstrul, nu peste două zile,
aşa că suntem în regulă. Moartea a fost evitată.
Ar trebui... să fiu acolo, cu tine,
pentru situaţia când se va întâmpla ce este scris în carte.
Sunt pe cale să-mi ucid prietenul. E un monstru, ştiu, dar e unul cu faţa şi ochii
lui şi sunt... nu
am spaţiu pentru noi chiar acum.
Nu îţi cer să faci asta!
"Un câine s-a apropiat, dorind să se joace.
Proprietarul l-a urmat, pentru a vorbi cu Quentin, distrăgându-i atenţia.
Iar în acel moment, monstrul a văzut sângele pietrei la Quentin
şi fără să gândească, l-a tăiat în bucăţi.
Aşa se termină povestea lui Quentin Coldwater."
Nu am venit aici să mă împac cu tine, am venit aici să-ţi salvez viaţa.
Încerc doar să descifrez cum să repar
acest munte de rahat pe care l-am creat.
Va fi nevoie de ceva mai mult în afară de viaţa mea.
L-am trimis pe Christopher Plover în Lumea Otrăvitoare.
M-am gândit că asta ar putea să aducă ceva credite în favoarea mea.
Ce ai făcut?
Ar fi trebuit să-l trimit într-o lume liniştită,
dar m-am gândit că ar putea să facă ceva unui copil mic şi...
şi ştii ceva? El nu merită linişte.
Dumnezeule.
Scuze. M-am întors acolo unde mi-ai mărturisit
că l-ai ucis pe autorul favorit a cărţii copilăriei
şi da, ştiu, este rău,
- dar asta... - Dar asta mă face să fiu bună?
Uciderea lui mă face să fiu mai bună sau mai rea?
Nu ştiu.
Încerc.
Bine, Quentin? Mereu încerc.
Aşa că, dacă ai o anumită reţetă pentru mântuirea perfectă,
spune-mi.
Deoarece nu pot să schimb modul în care simţi,
aşa că...
Există o vrajă...
Există o vrajă aici care...
care îmi va spune unde ar trebui să merg.
Lasă-mă să merg cu tine, apoi poţi face această vrajă cu mine.
Şi oriunde va spune să merg, voi merge.
Şi voi sta acolo definitiv. Bine? Lasă-mă doar să te ajut.
Oriunde ar spune?
Promiţi?
Promit.
Fă ceea ce trebuie să faci.
Deschide-o.
Asta pare a fi grăbită, chiar şi pentru tine.
Aşa cum a spus fostul meu iubit,
voi fi fericită atunci când este deschisă această cutie.
Margo, încă nu ai plâns?
Pentru Eliot?
Fen, voi spune asta doar o dată.
Este o prostie să mă alătur petrecerii terapeutice cu feţe triste.
Pentru că nu pot scoate toată tristeţea.
Dacă voi începe,
nu mă voi opri niciodată. S-a înţeles?
Voi fi inutilă pentru totdeauna
şi cineva trebuie să conducă acest regat
şi să fiu al naibii
dacă voi face o greşeală
pentru că eram prea ocupată să mă lamentez cu sânii pe afară.
S-a înţeles?
Maiestatea Voastră.
Cu profund regret trebuie să vă informez că,
a amuţit şi corul oilor regale.
Dar avem nevoie de ele pentru comemorare.
Cine ar mai putea cânta Behăitul Disperării?
Mare Rege Margo.
O şopârlă vorbitoare a Dunelor.
Doar am citit despre acestea.
Ei bine, care este dreptul meu din naştere, rahat solzos?
Sunt animalele vorbitoare.
Toate au fost amuţite.
Ei bine, rahat.
În regulă, Fen.
Cred că voi ţine eu un ritual. Specialitatea Pământului.
Somnul singurătăţii.
Iau un sedativ şi toată lumea mă lasă singură până la prânz.
Asta ar fi perfect.
Nu am întrebat niciodată.
Când ţi-ai găsit uşa...
în ce amintire era?
Ziua când am plecat de acasă.
Asta este?
Aceasta este cea mai traumatizantă amintire?
Da.
Pentru că am plecat...
de acasă.
Dar a fost când te-ai confruntat
cu lucrul de care te temi cel mai mult.
Minunat.
Deci, află care este acesta,
iar eu provoc o diversiune,
apoi... tu poţi merge acolo.
Ştiu că eşti doar o amintire, dar...
eşti una extrem de generoasă.
Te sacrifici pentru oamenii pe care îi iubeşti.
Rahat.
Am înţeles.
Q, voi accepta oferta.
Poţi conduce creaturile către pubertatea mea.
Du-te plin de curaj.
Bine.
Ştiu unde trebuie să merg.
S-a întâmplat?
50 de ani.
S-a întâmplat.
Deci, ei ar trebui să vină de acolo.
Voi sta aici. El va veni la mine.
Apoi tu îl vei uda.
- Într-un fel, a fost frumos. - Chiar a fost.
Ştiu că pare o prostie...
dar noi. Noi...
Gândeşte-te la asta. Am... am funcţionat.
Şi o ştim, pentru că am trăit-o.
Cine primeşte acest tip de dovadă a conceptului?
Am fost injectaţi cu o jumătate de secol de emoţie,
aşa că voi pune asta, posibil, pe faptul că nu gândeşti limpede.
Nu, spun doar că, dacă noi...
am face o încercare?
Asta ar fi o nebunie?
De ce dracul nu?
Te cunosc şi tu...
nu...
- Ce contează? - Nu fi naiv. Contează.
Q, haide.
Te iubesc, dar...
trebuie să ştii că acesta nu sun eu
şi că, sigur, tu nu eşti aşa.
Nu atunci când... avem de ales.
Bine. Eu...
Bine.
Scuze, eu...
Ce dracul te-a apucat?
Şi ce dracul faci?
Q, câinele.
- Bună. - Scuze pentru asta.
Poţi să-l antrenezi cât doreşti, tot va face
ce are de gând să facă. Înţelegi?
Ai un câine?
- Q, ea îţi distrage atenţie. - Nu. Eu...
Corect. Scuze. Am...
În regulă, omule.
Bine.
Q, voi turna sângele pe el. Bine? Fugi chiar acum, te rog.
Nu. Rămânem la plan. Mergi.
Ei vin.
Te iubeşte cineva bun şi sincer.
Iar el a fost izolat.
Şi da, a fost o mică nebunie,
dar tu ştii.
Tu ştii că acesta a fost un moment care contează cu adevărat
şi l-ai făcut praf.
Q, îmi pare rău.
Mi-a fost teamă.
Iar atunci când îmi este teamă, dau bir cu fugiţii.
Dacă voi ieşi vreodată de aici, Q,
ştiu că o fac atunci când sunt mai curajos,
pentru că am învăţat-o de la tine.
Quentin.
Q...
Q.
Eu sunt.
Sunt Eliot.
Bine. Fără jocuri. Haide.
- Hai să mergem. - Sunt Eliot.
Nu, rahat. Haide.
50 de ani.
Cine obţine dovada conceptului aşa?
Ce?
Piersici şi prune, nenorocitule.
Sunt în viaţă aici.
Eliot.
Nu!
A funcţionat?
Sper.
Ai dat-o în bară. Te-am avertizat.
- Nu! - Stai, nu o face!
Uite ce ai făcut.
Iris.
Mă bucur să te văd aici.
Acum o vreau înapoi.
Îmi pare rău.
- Ai încercat să mă păcăleşti. - Nu. Nu, nu a fost...
Planul a funcţionat, nu-i aşa, Q?
Cine este asta?
Corect. Planul... noi...
Am avut-o pe Iris pentru tine.
Nu am putut să-ţi spunem, pentru că ea urmărea,
dar noi...
noi am făcut-o.
Toate acestea au făcut parte dintr-un plan... pentru mine?
Da.
Da. Da. Şi...
şi aici este partea cea mai bună.
Nu am vrut să-ţi arătăm până când nu aveai bucata de la Iris.
Conform acestuia,
toate aceste organe...
Ele contruiesc un lucru mai mare.
Încercând să facă un corp.
Este al tău?
Impresionant.
Eliot este în viaţă.
- Ce? - Este în viaţă.
În orice clipă.
Eram pe cale să plec...
- Ea ştie că ţi-am salvat viaţa? - Nu.
Nu ţi-am mulţumit pentru asta.
El m-a făcut să ezit, iar dacă nu o făceam...
Eliot ar fi murit.
Dacă monstrul construieşte un corp, poate există o modalitate prin care vom putea...
să-l salvăm.
Pot să ajut.
Lasă-mă doar să rămân.
Mi-ai salvat viaţa. Poţi să-mi salvezi viaţa de 50 de ori.
Asta nu va schimba...
nimic între noi.
Te-am iubit.
Poate că nu ai putut să ai încredere în asta.
S-a terminat.
Adio, Alice.
Marvasmar - Subtitrari-noi Team a avut plăcerea de a vă prezenta:
The Magicians-Sezonul 04, ep 05 "Escape From The Happy Place"
ReSincronizare: Agentuoo7 Subtitrări-Noi Team