Anterior în "The Magicians"...
Prădătorii roiesc.
O fac pentru că i-a chemat Seb cu o vrajă.
Dacă localizăm copacul din tatuajul lui Seb şi îl tăiem?
- Asta ar separa canalizarea? - Da, în teorie.
Ar fi muritor şi ar putea fi înjunghiat.
Dacă aş fi în locul tău, nu aş face asta.
Eşti surprins?
Am o problemă şi se înrăutăţeşte.
Ne-am dus în 1998.
Aici ne-a dus semnalul.
Era doar o încăpere.
Fără ferestre, fără uşi.
Nu putem pleca.
- Asta-i doamna Persephone. - Asta-i Doamna Noastră din Subteran.
Când era sora în mine,
mi-am amintit totul.
Promit. Dă-mi pagina.
Dacă degetul mai este viabil, îl voi reataşa.
- Hei. Ce ai păţit la ochi? - I l-am împrumutat lui Josh.
Stau cu un ochi pe el. Bine?
Stai.
E cineva lângă Josh.
E Regele Întunecat. Vine.
Înălţimea Voastră.
Adică, Maiestatea Voastră.
- Cred că este o uriaşă... - Nu-i nicio greşeală.
Ai făcut parte din complotul pentru a mă ucide, nu-i aşa?
- Nu aş spune chiar asta. - Nu contează.
Există o modalitate de a te revanşa faţă de mine.
- Faţă de Fillory. - Bine. Desigur. Ce?
Jos.
Eşti un om extrem de curajos.
Corect. Mulţumesc.
Este un fel de frăţie de sânge?
Presupun că asta nu-i o medalie de onoare.
Ce faci?
Moartea ta nu va fi în zadar.
Dar o să simt lipsa bucatelor tale.
Ce?
Nu. Nu. Nu, nu, te rog.
Te rog. Te rog.
Nu, nu, nu.
Nu.
Pereţii sunt solizi.
Nu există butoane sau întrerupătoare.
Toate vrăjile pe care le arunc, sunt eronate aici.
Circumstanţele sunt imposibil de citit.
Bine. Eşti sigură că aceasta e încăperea în care te-a adus semnalul?
Da, dar nu-mi pot aminti unde este.
Bine. Încă mai am placheta.
Hai să încercăm din nou.
Nu a funcţionat data trecută.
Haide. Haide. Stai jos. Stai jos.
Semnalul ne-a adus înapoi. Aveai dreptate.
De aceea asculţi de bătrâni, Plum.
- Cine naiba eşti? - Asta era lampa Tiffany.
Meşteşugită după un desen pe care l-am achiziţionat
chiar eu de la Clara Driscoll. Mi-a luat secole să o fac.
Chiar trebuie să-ţi spun că nu dau doi bani?
De ce suntem aici? Ce doreşti?
Vreau să încetezi călătoriile în timp.
Eşti un fel de Zeu al Timpului
- sau altceva? - Nu prea.
Sunt un călător în timp, ca tânăra Plum de aici.
- V-am monitorizat. - Iar acum ne ţii prizonieri?
M-am gândit că asta va fi inteligentă.
Precauţii.
Apoi a trebuit să rişti alterarea viitorului, să salvezi un pervers tânăr.
Deci, acum e momentul să ne desenezi câteva diagrame
despre faptul că stricăm fluxul timpului?
Secolul 21 e unul drăguţ. Aţi văzut cu toţii "Looper: Asasin în viitor".
Aşa că pot să ajung la subiect.
Suntem aici pentru că, deşi aş prefera să fac lămpi,
sunt forţat să mă concentrez pe cea mai importantă sarcină existentă,
protejarea integrităţii spaţiu-timp.
Pe care tu ai ameninţat-o.
Am sperat că-ţi vei irosi timpul pe ceva util.
Cel puţin încercarea de a-l ucide pe Hitler.
Ajungeam la asta. Nu sunt o nesimţită. Doar ce am aflat.
Ei bine, să faci aceste lucruri, ar fi...
Ar fi un dezastru uriaş. Înţelegem.
- Ea înţelege. - Da, o fac cât se poate de limpede.
Promitem să nu mai schimbăm trecutul.
- Putem să plecăm? - Aici nu jurăm doar să scăpăm.
Ştiu cât de dăunătoare
poate fi perspectiva modificării timpului.
"Doar de data asta."
Aş vrea să te uşurez de această povară.
Acest dispozitiv îţi neutralizează abilităţile.
- Nu este periculos... - Are dinţi nenorociţi.
Nu este dureros după ce este pornit.
Funcţionează rapid şi face eradicare permanentă.
Şi încă mai poţi călători, la fel ca semenii tăi.
Călătoria este în ADN-ul nostru.
Ce ar eradica, mai exact?
Plum, noi doi
avem o mutaţie a factorului plasmatic al sângelui.
Din fericire, încetăm să-l producem în momentul în care putem merge.
Ce este acum în tine, este finit.
Când călătorim în timp, folosim o fracţiune din el.
Deci, vrei să-mi iei lucrul care mă face să fiu eu?
Asta-i dramatic.
Ofer să te scap de blestem.
Nu te pot forţa.
Trebuie să-ţi dai consimţământul,
altfel nu va funcţiona vraja. Depinde de tine.
Mă ofer să te eliberez.
Nu. Asta-i o nebunie.
Nu ai niciun drept să ne atragi pe amândoi aici...
Nu am făcut-o.
Tu, profesore, eşti un parazit.
Semnalul era menit pentru ea.
Nu o voi face.
Niciodată nu pot spune da.
Oricând te vei răzgândi,
pune pur şi simplu braţul în interiorul manşetei.
El nu te poate ajuta. Trebuie să o faci singură.
Până atunci, bucuraţi-vă de spaţiul meu în afara timpului.
Apropo, numele meu este Eliphas.
Prietenii îmi spun Eli.
Deci, Eliphas.
Ne va lăsa aici?
Marvasmar - Subtitrari-noi Team are plăcerea de a vă prezenta:
= The Magicians = Sezonul 5, Episodul 10 - "Purgatory"
ReSincronizare: Agentuoo7 Subtitrări-Noi Team
Cum se simt?
Ca degetele fantomă.
Funcţionează, dar pentru magie încă se simt tăiate.
Deci, nu poţi face vrăji?
Nu prea. Nu.
Cele cu o mână,
iar asta elimină aproape toate vrăjile.
Nu voi uita ce ai făcut.
Pentru asta, îi vom prinde pe aceşti nenorociţi.
Nu ştiu ce să spun, Kady. Poate că ar trebui să renunţăm.
Tu poţi renunţa, dar pentru a fi limpede,
eu nu voi termina până când nu-i voi tăia testiculele acelei curve.
Îi datorez asta pentru că m-a legat,
iar pentru ce ţi-a făcut, îi sunt datoare de trei ori mai mult.
Poţi să nu te implici. Bine?
Nu. Suntem în asta împreună.
Este atât de frumos.
Prietenia între femei chiar este
cea mai subestimată formă de iubire, nu-i aşa?
Îmi cer scuze. Sunt extrem de afectivă.
Asasinatul nu a mers cum trebuie,
apoi faptul că nu s-au întors Josh, Eliot şi Julia.
Fără să mai amintim toate nebuniile pe care ni le-a spus Plover.
Este... chiar este copleşitor.
Deci... ce aţi pus la cale?
Nu, nu. Nu, nu.
Bine, bine, bine.
Josh, Josh, linişteşte-te, linişteşte-te.
Eşti în...
casa Prădătorilor. Bănuiesc. Sau...
Să nu-ţi fie teamă. Nu ai niciun motiv să-ţi fie teamă,
pentru că ai Kryptonita Prădătorilor dintr-un motiv anume.
Concentrează-te. Misiunea este să ajungi acasă.
De asemenea, să nu mori.
Când te-ai pierdut la "Omul care arde",
ce ai făcut? Ai...
chemat-o pe Margo.
Pe clitorisul lui Voldemort.
- Stai. Unde-i Josh? - Acolo unde-i casa Prădătorilor.
Nu înţeleg. Este în Fillory?
Sunt extrem de sigură că nu pare a fi aşa.
Atunci de ce este Josh acolo?
N-am niciun indiciu, dar pare a fi blocat, bântuind prin jur.
Şi este...
Nu mai mişca nenorocita de cameră, Josh.
Este ca şi cum m-aş uita la "Cloverfield".
Chiar cred că ochiului meu nu-i place să fie într-o altă lume.
Acesta-i sângele meu?
- Dumnezeule. - Margo.
Hei. Nu sunt expertă, dar asta pare...
Foarte rău.
Există vreo vrajă
de liniştire a ochilor de zână care transmit din tărâmuri străine?
Chiar presupunând că este,
să arunci astăzi o vrajă cu o lună defectă,
nu pot să spun că aş risca.
Am o idee.
Încearcă să facă magie?
Nu ar trebui să-i spui că este o pierdere de timp?
Ar trebui? Se pare că ajută.
Hei. Vreau doar să-şi spun ceva.
Asta-i o celulă făcută împotriva magiei, aşa că...
un exploziv manual al unei vrăjitoare
sunt în cel mai bun caz doar dorinţe.
Şi nu te-ai gândit să-mi spui asta acum 45 de minute?
Se părea că aveai nevoie de o activitate.
Chiar încerc să ajut.
Este suficient de rău pentru mine şi nici măcar nu am un om în mine.
Doar că, vorbind din punct de vedere tehnic, chiar ai.
Rahat.
Acum nu mai e nimic de făcut.
L-am lăsat să continue, atât timp cât m-am simţit capabil din punct de vedere moral.
Ce vom face, Eliot?
- Ne vom gândi la ceva? - E o întrebare?
Încerc tot posibilul să te liniştesc...
Să mă linişteşti? Ce sunt? O fecioară cu iluzii?
- Eşti supărată... - Nu sunt supărată.
Sunt încuiată într-o temniţă, în timpul lunii nenorocie a maimuţei roşii,
cu acest copil care creşte în mine ca o buruiană pe hormonul de creştere umană,
pe o planetă fără să existe atât de multe vitamine prenatale nenorocite.
Dar nu, nu sunt supărată. Nu am dreptul să mă supăr.
Am înţeles.
Mereu este ceva.
- Chiar este? - Desigur că există.
- De acord. - Serios?
Chiar crezi asta?
Nu pot să cred că am crezut că pot rezolva asta.
Eu sunt motivul pentru care suntem aici.
Hei.
- Nu aş spune asta... - Nu.
Recunoaşte. Am eşuat, Eliot.
Nu ai eşuat, eşti doar obosită.
- Eşti blocată... - Am furat o misiune şi am înţeles greşit.
Am distrus magia pe Pământ, ne-am distrus aici.
Şi chestia despre asta este că,
să te confrunţi cu sorţi de izbândă proaste şi în continuă creştere,
este că trebuie să fii cu adevărat bun, să te gândeşti la următorul lucru de încercat.
Hei. Hai să inspirăm adânc. Bine?
- Vom... - Nu mai e nimic altceva.
Suntem terminaţi.
- Nu. - Vom muri aici.
Copilaşul meu va muri aici. Noi vom muri aici.
- Şi totul s-a transformat în rahat. - Hei, hei, hei.
- Eşti... ai un moment... - Asta nu-i un moment, e viaţa mea.
Trebuie să o linişteşti. Îi va da copilului o dispoziţie proastă.
Am auzit o voce spunând dispoziţie proastă?
- Ai auzit asta? - M-ai auzit?
Mă mai poţi auzi? Este minunat.
- Da. - Numele meu este Charlton.
Ce naiba-i un Charlton?
Deci, e un bărbat în mintea ta şi eu l-am auzit?
- Asta este, mai mult sau mai puţin. - O excelentă adunare.
De ce l-am putut auzi dintr-o dată?
- Şi apoi de ce a încetat? - Nu ştiu.
Ei bine...
Copilul ei ciudat se dezvoltă.
Mama mea, care era moaşă,
a avut odată o femeie lăsată însărcinată de un nixi.
Mergea adesea în somn prin mare, dar nicio boală nu s-a abătut asupra ei,
pentru că a dezvoltat branhii ale gestaţiei.
Charlton teoretizează că ai avut un atac psihic
din cauza, ei bine, celui care este tatăl copilului şi ce este el.
Stai. Spui că asta-i un lucru?
Eu să pot prelua puterile copilului.
Poate.
Poate că acest copil e un călător.
Asta ar fi destul de utilă acum, nu crezi?
Bine. Trebuie să cuantificăm acest rahat.
Ce se întâmplă, cum pot contola,
să ţin copilul în siguranţă şi să ne scoate naibii de aici.
Am studiat asta. În primul an.
Ne-au obligat să luăm cursul de educaţie sexuală,
relaţiile dintre magicieni fiind atât de pline
de infecţii cu transmitere sexuală şi pericole.
Cred că am acoperit aceste lucruri.
- Crezi sau... - Nu sunt mândru,
dar eram pe o...
cantitate record de canabis de seră.
Şi aşa, în timp ce tehnic vorbind am auzit fiecare cuvânt,
era totul ca în versurile lui Sondheim.
Am fost acolo, dar într-un sens mult mai mare,
chiar am fost acolo?
Poate reuşesc să ajut.
Dacă ai fost acolo, aşa cum ai spus, poate că amintirea în sine este...
Este intactă aici, într-un fel, iar asta-i genial.
- Poţi să mergi... - Da. Cu siguranţă pot încerca.
Prietenul meu imaginar se ocupă de asta.
Minunat.
"Ce să faci şi ce să nu faci în contactele magice."
Am evitat facultăţile reale,
să nu văd rahaturi de felul acesta.
Glumeşti? Asta-i o colecţie de materiale porno.
Dacă ustură când urinaţi,
infirmeria.
Umflături roşii ca un blestem,
mergeţi la o asistentă.
Coajă, pene, blană...
Îngrijirea medicală care rimează cu blana, te citeşte cât se poate de limpede.
Acum, hai să discutăm despre procreere. Bine?
Să începem cu câteva elemente de bază.
Să nu presupuneţi
că aveţi colegul de clasă uman
doar pentru că aşa arată. Hibrizii abundă.
ADN-ul magiei se dezvoltă în uter,
ce poate afecta mama într-un mod care nu poate fi prevăzut,
ceea ce poate, desigur, să conducă la mutilare
sau moarte.
Dacă vă gândiţi că aţi rămas însărcinată
cu un hibrid sau creatură,
s-ar putea să doriţi să luaţi măsuri de precauţie
pentru a preveni orice întâmplare.
Să trecem peste câteva. Bine?
Scuzaţi-mă. Aşteptaţi. Am întrebări.
Cine eşti?
- Nu eşti student aici. - Desigur că sunt.
Am făcut ceva feţei. Bună. Sunt...
- Todd. - Todd.
Da. Care-i întrebarea?
Ce se întâmplă dacă o persoană dorea întâmplarea?
Să zicem că fătul era senzitiv sau chiar călător.
- Nu pot să vorbesc de asta. - Dar vorbiţi de asta.
Asta-i o amintire.
Nu am menţionat în mod special călătorii.
Bine, dar să spunem că am vrut să am copilul...
Pot să-ţi spun doar ce se întâmplă în această amintire, Todd.
Şi cum să previi asta.
Dar asta nu mă va ajuta. Trebuie să ştiu...
Hei, geniule.
De ce nu-l laşi să-ţi spună cum să opreşti asta
şi apoi să faci opusul?
Este un mecanism de apărare. Fătul detectează suferinţa mamei
şi reacţionează protectiv.
Ai speriat copilul cu colapsul tău,
aşa că ţi-a ridicat enuziasmul. Mai departe?
Şi acest lucru poate fi evitat prin a-ţi dezvolta o minte liniştită.
Ceaiuri calmante, meditaţie...
Putem sări la partea în care Julia călătoreşte în siguranţă?
Corect. Atunci va trebui să facă agresiv contrariul.
Opusul ceaiului şi meditaţiei?
Stai. Spune să mă înspăimânt şi mai tare?
Da, ea trebuie să simtă pericolul iminent al morţii.
În principiu. Trebuie să te speriem îngrozitor.
Minunat.
Asta-i bine. Absolut.
E doar o plimbare normală printr-o pădure absolut normală.
Nu poţi auzi asta, dar este un strigăt
al Prădătorilor, dintr-un motiv anume.
- Al cui este ochiul? - Al nimănui. Este...
ochiul prietenei mele.
Asta nu-i mai bine. Ştii?
Ea mi l-a împrumutat.
De unde ai venit?
Ca să vezi! Şi eu.
- Cum ai ajuns aici? - Am fost luată, cu prietenii mei.
Prieteni. Prietenii sunt buni. Unde sunt?
Prădătorii i-au băgat într-o peşteră mare şi strălucitoare.
Se deschide lateral. Şi când îi împungi ochiul mare, galben,
i se deschide gura şi spune "ding".
- Pare a fi un lift. - E un fel de monstru?
- Nu, nu-i un monstru, e o maşinărie. - Mănâncă oameni?
Nu. Merge în sus şi în jos.
Doar că-i ciudat că este aici. Poate ar trebui să verificăm.
- Ştii unde... - Eşti un adult?
Desigur. Nu par a fi un adult?
Adulţii mint şi spun că totul e-n regulă atunci când nu este.
Apoi vin Prădătorii. Nu ajut un adult.
Te rog. Nu.
Doamne. Aşteaptă!
Nu, stai! Nu!
Nu, nu mă atinge. Dă-mi drumul.
- Nu. Dă-mi drumul. - Hei.
- Nu, nu, nu! - Hei.
Îţi place asta?
Da. Strălucitoare, nu-i aşa?
Da. Bine. Mergi să o iei.
- Hei, hei, hei. Eşti bine? - Da. Cum ai făcut asta?
A fost noroc. Hai să plecăm de aici.
Asta va fi suficient.
Propriul Mar-Go-Pro.
Crede-mă. De unde vin, asta-i o chestie foarte inteligentă.
Aici e o prostie. Bine? Peştera este acolo.
Bine. Pare a fi liber.
Hai să ne apropiem şi să vedem unde merge.
Haide.
Lumea de Dincolo
- Lumea de Dincolo? - Nu vrem să mergem acolo?
Lumea de Dincolo pare a fi destul de bună acum.
Haide. Haide!
Astăzi nu, Prădătorilor.
Dar unde mergem?
Deci, asta-i Lumea de Dincolo?
Şi aici ajungem când murim?
- Asta înseamnă că suntem morţi? - Nu, nu, nu suntem.
Adică, niciunul dintre noi nu am murit.
Tehnic vorbind, aşa că...
Prietenii mei sunt morţi?
Uite.
Nu ştiu.
Şi nu voi minţi. Asta nu-i bine.
Dar îţi promit
că merg pe unde pot, să ne scoatem pe amândoi de aici. Bine?
Ai face bine să fie aşa.
Hai să vedem dacă putem obţine ajutor.
"Bine aţi venit, sunteţi mort. Vă rog să luaţi o cartelă."
Ia o cartelă.
- Poţi citi, nu-i aşa? - Corect. Am o întrebare.
Unde mergem dacă...
nu suntem morţi?
Dacă sunteţi aici, sunteţi morţi.
Iar dacă sunteţi morţi, luaţi câte o cartelă.
Dar nu sunt moartă. Nu pot să fiu moartă. Vă rog, domnule.
Trebuie să fie cineva cu care să putem vorbi.
Minunat. Acum vezi ce ai făcut?
Merg să văd dacă pot să găsesc pe cineva.
Hei, hei, hei, hei. Eşti bine?
Desigur. Fac asta tot timpul. Plânsul îi face pe adulţi să se simtă incomod.
- Nu-i rău. - Hoberman?
- Penny? - Ce naiba?
Ce faci aici?
Aminteşte-mi de ce m-ai târât în laboratorul de la Brakebills,
în loc să stăm în apartamentul nostru confortabil?
Trebuia să te aducem într-un loc în care să putem controla circumstanţele.
În afară de asta, va trebui să mă bazez pe Kady pentru a face vreo vrajă.
- Nici nu ştiu cu ce să încep. - Coşul de gunoi.
- Bine. - Ce?
Cu asta mă pot descurca.
Pot vedea legătura dintre tine şi ochiul tău
şi este între două lumi. Este totul o eroare.
Cred că ar trebui să rupem legătura, înainte să facă pagube permanente.
Ochiul meu de zână este singura legătură pe care o am cu Josh.
Dacă tai asta, îţi tai şi eu uterul.
Margo? Am doar o observaţie blândă.
Dacă îţi arzi creierul, nici asta nu va fi minunat pentru Josh.
Bine...
Bine.
Asta nu va funcţiona pentru mult timp, aşa că avem nevoie de o soluţie de ieri.
Da. Bine. Tu rămâi cu ea.
Fen, vino cu mine. Voi avea nevoie de ajutor.
Voi avea nevoie de câteva alte obiecte, de urgenţă.
Pot să aduc doar lucruri autorizate.
Ei bine...
atunci întreabă un doctor despre travaliul prematur.
Şi fă-l să fie autorizat.
Acum.
Cinci peţioli verzi de Solanacee,
o prepeliţă moartă nejumulită, sare gemă
şi două degete de bourbon. Acum.
Chiar doare.
Întreabă regele dacă vrea ca această femeie să moară.
Trebuie să fac o vrajă pentru a-i opri durerea.
Altfel, vor fi oceane de sânge pe mâinile tale, prietene.
Repejor.
Hei.
Pentru ce sunt acestea?
Trebuie să te sperii şi nu o faci uşor.
Aşa că, este mai bine dacă ştii cât mai puţine.
Terci?
Hei, crezi că Ash va fi de acord
cu... care o fi numele ei?
Kathy?
E o prietenă veche. Se descurcă de minune cu copii.
Ar trebui să se simtă ca o suspendare temporară plus o zi de naştere.
Eu şi copilul avem această
înţelegere între noi. I-am promis să o duc acasă.
Atunci ar trebui să apar cu veştile proaste.
- Nu pot să te ajut. - De ce naiba nu?
Uită-te prin jur.
Bibliotecarii au trecut prin multe rahaturi în ultimul timp.
Fără magie, prea multă magie, dar imprevizibilă.
Mulţi din oamenii noştri au fost trimişi în alte părţi, iar noi...
nu prea ştim unde.
Bine. Lumea perfectă.
Intervine şeful şi supraveghează rahatul.
Dar...
Hades a dispărut.
Şeful tău este zeu, Hades?
Asta-i drăguţ,
cu excepţia faptului că ne-a abandonat.
Nu pot să spun că asta-i minunat.
Suntem la minim cu personalul.
Şi iată veştile proaste pentru tine.
Legătura noastră cu lumea celor vii, Hades controlează asta.
Şi chiar înainte să dispară, a oprit comutatorul.
De ce?
Omule, în varianta în care eşti mort, eşti mult mai zen.
După toate acestea, de ce ai mai rămas?
Am făcut o promisiune, o respect.
Uite, frate. Te-am auzit şi ştiu că-i o sincronizare proastă,
dar eu şi copilul nu am murit.
Am fost târâţi într-un tărâm subteran ciudat
- de Prădători. - Corect. I-ai amintit.
- Nu am auzit niciodată de ei. - Garantez că-s reali şi de rahat.
Şi suntem în locul greşit.
Asta nu poate fi prima dată din istorie
când ajung aici oameni care nu-s morţi, nu-i aşa?
Se mai întâmplă accidente. Trebuie să fie vreun protocol
sau vreo dispensă specială.
Toţi cei trimişi din greşeală în Lumea de Dincolo,
au 24 de ore pentru a completa o contestaţie.
Minunat. Hai să completăm o contestaţie.
Contestaţiile trebui să fie trimise sus.
Şi cum a plecat Hades, nu putem.
Deci, dacă nu-l găsim pe Hades, am rămas blocaţi?
Îmi pare rău.
Are vreun pager sau radio portabil?
Dacă nu vrea să fie găsit, nu este găsit.
Lumea de Dincolo este mare. Ar putea fi oriunde.
Aş putea obţine o hartă şi să încep verificările?
Rahat.
S-ar putea să ştiu pe cineva care ar putea ajuta.
Dar e o variantă de rahat.
Penny, mi-ai primit invitaţia.
Ai nevoie de ceva.
- Îmi pare rău, omule. - E atât de tipic.
Nu vii la dejunurile mele, ceea ce presupun că-i în regulă,
- dar ai putea să dai un răspuns. - E lucrul politicos de făcut
să nu pregătească prea multă mâncare.
Asta are logică.
În orice caz, avem nevoie de un expert.
De aceea suntem aici. Şi am dedus că eşti tipul
care ştie unde este totul.
Ştiu câteva lucruri.
Şi sunt foarte generos cu timpul meu, spre deosebire de unii oameni.
Îl căutăm pe Hades.
- Penny crede că ştii unde este. - N-am nicio idee.
Penny ţi-a spus că a dispărut, nu-i aşa?
Foarte ciudat. De obicei există cel puţin
o persoană care poate să dea de el. De această dată...
Dar ştii toate locurile lui?
Zeilor, nu. Dimpotrivă.
E incredibil de strict cu mine.
Nici nu-mi este permis să cartografiez locurile în care el...
Stai puţin.
Mi-a interzis să fac o hartă a unei zone din Lumea de Dincolo.
Mereu am suspectat că are un fel de lăcaş în care se poate retrage acolo.
Îmi cer scuze. Dacă nu este pe hartă, cu ce ne poate ajuta?
Pentru că am cartografiat toate celelalte locuri din jur.
Aşa că, într-un mod ironic, este ca şi cum l-am cartografiat... perfect.
A sosit momentul să pun o altă liniuţă?
A trecut o zi, nu-i aşa?
Nu-mi mai dau seama.
Contorizarea ta cred că-i mai scurtă.
Suntem aici de mai mult de o lună.
Această întreagă conversaţie se bazează
pe timp, având un sens,
iar aici nu prea are.
Un călător în timp intră într-un bar din Viena în 1908.
Se aşează lângă un tânăr student la arte
pe nume Adolf Hitler.
Adolf suspină spre berea sa.
"Ştii ce urăsc?" întreabă el.
Călătorul în timp spune,
"Nu ştiu, evreii?"
Şi Hitler continuă, "Acum că ai amintit de ei..."
- Trebuie să râzi, nu-i aşa? - Ai dreptate.
Nu există glume bune despre călătorii în timp.
La început, am crezut că era cel puţin mai bine
că nu ni se face foame, nu obosim
sau să avem nevoie să urinăm. Dar este doar...
nenorocita de tortură.
Monotonia. Este intolerabilă.
Hei, hei, hei. O tolerăm bine.
Hei, o vom descifra.
Nu e nimic de descifrat.
Este ceea ce este.
Există doar o decizie.
- Aş fi în continuare un călător obişnuit. - Nu, asta nu se întâmplă.
Asta este, Penny. Blestemul Chatwin.
Perturbarea echilibrului.
Nu, e doar un nenorocit ce-şi dă importanţă şi trebuie să fim mai deştepţi ca el.
Nu te voi lăsa să fii forţată să iei o decizie care îţi va distruge viaţa.
Nu e chiar viaţa mea, este...
Nu ştii ce este.
Eşti la început. De aceea, nu.
Am putea sta aici pentru totdeauna,
dacă nu facem ceva.
- Ce faci? - Iau o decizie.
Lumea de Dincolo e într-o stare de dezordine totală, iar Hades e aici să facă...
orice ar fi asta?
Sare roz de Himalaya.
Fac un cod excelent cu crustă de sare, cu un minunat...
Ştii ceva, nu contează.
- Nu-i important. - O foloseşte ca o baie la spa.
Asta extrage toxinele. Este un eliberator de stres important, dacă...
- Aşa am auzit. - Scuzaţi-mă.
Acest templu este interzis.
- Da. Bună. Îl căutăm pe Hades. - Nu este disponibil.
Cu respect, nu am fi venit aici dacă nu era urgent.
Poţi, te rog, să-i spui că suntem aici?
Nu, a plecat.
Nu se poate să fi plecat.
Presupun că eşti aici pentru că el tocmai ce s-a ridicat şi a plecat.
Şi v-aţi făcut griji că era serios. Îmi pare rău să vă spun,
dar atunci când a plecat, mi-a spus că s-ar putea să nu se mai întoarcă.
- Stai. Ce? - Niciodată?
Nu i-a plăcut să dezvolte ideea.
Dar unii dintre noi încercăm să ţinem pe picioare Lumea de Dincolo.
Da, iar unii încercăm să o cartografiem.
Iar el este un zeu. Nu răspunde în faţa nimănui.
- Scuză-mă. Te rog... - Băieţi?
Cred că am găsit ceva.
Hai să sperăm că Margo se mai uită.
Iată planul.
Separăm semnalul înainte să intre în creierul lui Margo şi apoi îl deviem.
Să-l punem în altă parte? Cum?
Cu asta.
Am ceva experienţe cu vrăjile prismelor,
aşa că va trebui să-mi verifici calculele.
Asta se simte extrem de ciudat.
Să nu te mişti.
I-ai... i-ai vârât părţile din creier?
Ce?
Cum se simte asta?
Ca şi cum ai băga un stick în gaura mea.
Dumnezeule. Simt că trece ceva.
Ce naiba?
Canalul Josh este în direct.
Cum se simte?
Ca şi cum aş face acupunctură în creier, dar nu doare.
Mulţumesc lui Dumnezeu că e în viaţă.
Doar că nu ştiu unde este nenorocitul.
Stai. De ce este Penny pe Tărâmul Prădătorilor?
Acesta nu-i... acel Penny.
Acesta-i... Penny. Este Penny al meu.
Dar asta ar însemna că Josh este în Lumea de Dincolo.
- Nu, nu, nu, nu, nu. Asta ar însemna... - Că Josh e mort?
Poate încearcă să ne spună că e încă în viaţă
- şi are nevoie de ajutorul nostru. - Găsiţi-l pe Hades.
Dar nu înţeleg. Hades nu este acolo?
Sunt atât de confuză.
O adresă! În Queens!
- Hades e pe Pământ? - Rahat. Mergeţi să verificaţi.
Aş merge şi eu, dar am un nenorocit de proiector înfipt în orbită.
Bine. Acum aranjează penele din faţa ta
într-un triunghi, apoi bea asta.
- Pentru ce este bourbon-ul? - E pentru mine.
Bine. Asta nu-ţi va face nimic ţie sau micuţului, fizic vorbind,
Dar... vei simţi un val uriaş de teamă şi anxietate
şi nu va fi drăguţ. Aşa că, să sperăm că va face ceva.
Până la capăt.
Acum ascultă exact ce voi spune,
pentru că următoarea parte poate deveni puţin mai...
ciudată. Bine. La numărătoarea mea.
Trei, doi...
Ce?
Dumnezeule. S-a rupt apa.
- Ce? - Asta-i foarte rău.
- Dumnezeule. Se naşte copilul, Eliot. - Spune-i să se întindă pe spate.
Nu mă pot întinde pe spate. Se naşte.
E prea curând. E mult prea curând. Eliot, te rog să faci ceva. Cheamă un gardian.
- Paznic! - Nu vor veni.
- Nu vin niciodată între mese. - Rahat.
- Îmi pare rău. - Eliot, trebuie să ne scoţi de aici.
Nu pot. Spune-i copilaşului.
Bine. Bine, copilaş,
trebuie să plecăm. Trebuie să plecăm. Bine, copilaş?
Trebuie să plecăm. Trebuie să plecăm.
Cum călătoreşte Penny?
Îşi imaginează asta în minte, nu-i aşa?
Corect. Bine. Imaginează-ţi asta în minte.
Imaginează-ţi cealaltă parte a gratiilor.
Încerc. Nu pot.
- Acum, Julia. - Încerc, El. Nu pot.
Haide, Jules. Acum.
Dumnezeule.
- Eliot, am făcut-o. A funcţionat. - Da. Bine. Acum fă-o real.
Ce?
Îmi pare rău.
Nenorocitule.
M-ai ameţit.
Copilul tău este puternic. A fost nevoie de trei vrăji pentru a-l înşela.
A trebuit să te fac să crezi, aşa că a trebuit să-ţi spunem că vraja era altceva.
Sincer, să vă ia naiba pe amândoi.
Supără-te mai târziu. Acum foloseşte adrenalina.
Fă-o din nou.
- Acum, Julia. - Du-te naibii.
Copilul meu e nemaipomenit.
Sărbătorim mai târziu, acum evadăm.
- Cheile. - Corect.
Alice, Kady.
Vă aşteptam.
Da.
Aţi venit aici să mă vedeţi cum mă joc?
Prietenul nostru e blocat în Lumea de Dincolo, dar nu-i mort.
Cum a reuşit să facă asta?
Are un dar în a strica lucrurile.
- Poţi să-l ajuţi, te rog? - Îmi pare rău, nu pot.
Desigur că poţi. Tu conduci Lumea de Dincolo.
Am făcut-o, apoi mi-am dat demisia.
Ce ai făcut? Chiar poţi să faci asta?
- Pot să fac tot ce vreau. - Dar de ce?
Prietenul nostru nu ar trebui să fie acolo.
Crezi că moartea este corectă?
Crezi că viaţa este corectă?
Poţi sări peste reclamă, Kady Orloff-Diaz.
Îţi cunosc viaţa, aşa că ştiu că tu ştii mai bine.
Dă-mi un motiv pentru care meriţi să fii tratată
mai bine decât noi ceilalţi şi voi ajuta.
Altfel, îmi stricaţi jocul.
Ce l-a apucat?
De ce trebuie să fie fiecare zeu pe care-l întâlnim un dobitoc?
Uită-te prin jur.
Ce vezi?
Un apartament de rahat?
Jaluzelele coborâte,
mâncare la pachet, e un dezastru.
Ţi se pare cunoscut?
Sunt eu după ce a murit Q.
Dumnezeule.
Doamna Noastră în Subteran a fost soţia lui.
Iar sora monstrului a ucis-o.
Zeul Morţii este în doliu.
Lasă-mă să încerc să vorbesc cu el.
Ai descifrat?
Poţi să laşi asta jos şi să vorbeşti cu mine pentru o clipă?
Uite.
Nu e nimic de spus. Suferinţele noastre nu sunt la fel.
Nu sunt de acord. Cred că, atunci când pierzi pe cineva...
Când mori, mergi undeva.
Ştii de unde ştiu? Pentru că eu am construit asta.
Pentru tine. Să te ajut.
Quentin? Penny?
Le-am uşurat trecerea.
Nu există Lumea de Dincolo pentru zei.
Ce ţi s-a întâmplat?
Nu ştiu.
Nu ar trebui să murim, dar...
ea a făcut-o şi...
doar asta ştiu. Pentru totdeauna.
Tu vei muri într-o zi.
Dar eu nu.
Îmi pare rău.
Mi-aş fi dorit să existe ceva ce aş putea spune să ajut.
Prietenul nostru, Josh, nu a murit.
Era pe Tărâmul Prădătorilor şi...
Asta nu-i posibil.
Locul acela nu are legătură cu lumea de mai sus.
Cineva a deschis o uşă.
Asta-i foarte rău.
Creaturile pe care le numiţi Prădători, ştiţi ce sunt?
Sunt câini de pază.
Tărâmul lor este o măsură de securitate.
O barieră între lumea voastră şi lumea celor morţi.
Dacă încearcă un suflet să se întoarcă, aceştia îl ia
şi îl întorc în Lumea de Dincolo.
Credeţi-mă. Morţii întorcându-se printre cei vii, asta nu-i un lucru bun.
Deci, dacă sunt în Fillory...
Atunci a deschis cineva o uşă care nu ar trebui să fie deschisă.
Şi cred că ştiu de ce.
Dacă era o persoană ca noi, care a vrut doar
să readucă pe cineva pe care l-a iubit?
Plec câteva luni şi totul se duce de râpă.
Vă voi ajuta prietenul,
dar voi veţi curăţa acest dezastru.
Opriţi-l pe cel care încearcă să treacă de Prădători.
Dacă nu o faceţi, şi permiteţi-mi să spun asta foarte limpede,
va fi distrusă şi lumea voastră.
Cum va fi distrusă?
Dacă trece această persoană de Prădători, ar mai rămâne doar o uşă
între el şi persoana pierdută.
Şi dacă va distruge acea uşă,
cine ştie câţi morţi nu vor trece prin ea.
Nu doar cel pe care şi-l doreşte,
dar toţi morţii.
Ar putea însemna sfârşitul tuturor lucrurilor.
Cred că ne-am întors.
Fillory miroase mult mai bine decât Oraşul Prădătorilor.
Nu am crezut că-ţi place să îmbrăţişezi.
Taci.
Uite.
Dumnezeule. Sunt morţi cu toţii.
Este un lucru bun?
Nu ştiu.
- Bine. Ar trebui să încetăm. - E-n regulă.
Pot să fac asta.
Bine. În regulă. Vino aici.
A spus că asta îţi va eradica...
Factorul plasmatic al timpului.
De ce pare că îl colectează?
Ce? Lasă-mă să văd.
Îţi tremură mâna.
Nu vreau asta. Scoate-o.
Ce naiba mai este acum? Pleacă de lângă ea.
Aşa o despovărezi de blestemul ei?
- Colectându-l? - Nu înţelegi despre ce vorbeşti.
- Pune aia jos. - Ce spui dacă o sparg?
Stai.
- Opreşte-te. Bine? - Mâinile tale.
Tremurul acela.
Asta se întâmplă când nu mai ai prea mult? Rezerva voastră finită?
Încetezi vreodată să pui întrebări?
Nu eşti un gardian al spaţiului şi timpului.
- Eşti un drogat. - Nu am minţit...
Ai folosit semnalul să ne găseşti,
să poţi lua ceea ce avem, să foloseşti pentru tine.
Nu am minţit în privinţa lucrului pe care îl fac.
Călătorii în timp sunt atât de rari.
Dar ţi-ai petrecut timpul urmărindu-i,
să dezlegi fiecare aripă de fluture,
iar asta se simte că ar fi peste tot.
Încerc doar să opresc idioţii
să distrugă întregul univers.
Este interesant că la idioţi
îi incluzi pe toţi, cu excepţia ta.
Spune-mi că majoritatea oamenilor pot fi de încredere.
Spune-mi că mai multă putere face ca omul să fie mai bun. Nu?
Asta am şi crezut.
Am ţinut tot acest lucru întreg,
singur, dintotdeauna.
Nu te-ai gândit să-mi ceri ajutorul?
Am încercat de câteva ori cu câţiva dintre voi când eram de vârsta ta.
Am crezut în oameni.
Vrei să spui că, înainte să te crezi mai bun decât toţi ceilalţi?
Nu poţi înţelege până când nu vezi ceea ce am
şi nu aş dori asta nici diavolului.
De aceea te-am pus aici.
Într-o zi, poate că vei afla suficient pentru a-mi mulţumi.
Bine. Plecăm.
- Când va termina... - Nu o voi face.
Nu va termina. Va pleca cu ceea ce este în venele ei,
la schimb cu asta.
- Nu o pot lăsa să plece dacă... - Asta-i înţelegerea.
Fie.
Învaţă să nu călătoreşti în timp. Dacă o faci, ascultă-mă.
Dacă te întorci, dacă schimbi un fir pe o muscă,
mă vei revedea.
Şi va fi ultima dată când vei vedea pe cineva.
Aştept cu nerăbdare.
Hei, ajutor!
Bine. Respiră. Îşi revine.
Da.
Probabil că ar trebui să discutăm.
Marvasmar - Subtitrari-noi Team a avut plăcerea de a vă prezenta:
The Magicians-Sezonul 05, ep 10 "Purgatory"
ReSincronizare: Agentuoo7 Subtitrări-Noi Team