Nu ai de ce să te temi de întuneric.
De fapt, aș putea spune că nu trebuie să te temi de nimic.
Nicăieri.
Cel mai puternic e cel care nu se teme să fie singur.
Oamenii din jur ar trebui să te îngrijoreze.
Oamenii îți spun ce să faci, cum să te simți.
Și deodată...
te trezești că-ți dedici viața unui lucru
pe care alții ți-au spus să ți-l dorești.
Într-o zi, vei ajunge singură.
Așa că trebuie să faci cumva să ai grijă de tine.
Alo?
Beth Harmon?
Da.
Sunt Harry Beltik, de la concursul din Kentucky.
Îmi amintesc.
Am auzit că ai pierdut cu Borgov.
Condoleanțe!
Mulțumesc.
Ce ai fost, alb?
- Negru. - E mai bine așa.
Dacă tot pierzi.
Cred că da.
Ce ai jucat?
- Siciliana închisă. - Rossolimo? Da?
Eu i-am permis.
Ce greșeală!
Uite, sunt în Lexington vara asta și mă gândeam...
Ce?
Vrei să te antrenezi?
Știu, ești mai bună decât mine.
Dar, dacă o să joci cu sovieticii, ai nevoie de ajutor.
- Unde ești? - Mă duc la hotelul Phoenix.
Mă mut într-un apartament joi. Pot veni atunci.
De ce nu vii acum?
Mă scuzați, domnișoară.
Unde e copila care m-a făcut arșice acum cinci ani?
Se pare că a crescut.
A.I. Deinkopf.
Middlegame Strategy.
Am citit-o.
J.R. Capablanca, My Chess Career.
Și pe asta.
Fornaut, Alekhine's Games 1938 to 1945.
Da.
Meyer, Rook and Pawn Endings.
Știu, ai citit-o.
Nu.
Dar am un volum.
O să fie și câteva noi.
Capablanca se baza pe intuiție.
Și pe talentul său înnăscut, care nu era de colo.
Iar Bogoljubov și Grünfeld memorau totul.
Da, știu ce părere ai despre ei.
Ți-am citit articolul.
Frumoasă poză, apropo.
Văd jucători la concursuri, după joc,
cum stau și studiază variațiile
strategia de mijloc, închiderea.
- De parcă ar fi contat. - Tu nu studiezi deloc?
Eu analizez jocurile. Ce s-a întâmplat, nu ce s-ar fi putut întâmpla.
- Joc instinctiv. - Precum Capablanca.
- L-ar fi învins pe Borgov. - Nu mereu.
La fiecare joc important.
- Mă crezi îngâmfată, nu-i așa? - E șah.
Toți suntem îngâmfați.
Ți-am analizat jocul cu Benny Watts de câteva ori.
De ce?
- E de pe vremea lui Pazvante. - Nu chiar.
- Sunt alt jucător. - Într-un fel.
Ești căpoasă, te enervezi.
Nu mai vezi decât ce-i sub nasul tău.
- Furia îmi limpezește mintea. - Furia e un condiment tare.
Un pic te trezește, prea mult te amorțește.
De unde-ai scos-o și pe-asta?
De la dna Grecco, profa din primară.
Dar ideea e aceeași. Trebuie să rămâi deschisă.
Dacă te fixezi pe o idee ca aici, cu pionul la CR, e moarte curată.
Uite.
- Pionul din fața calului e prins. - Deci?
Trebuie să muți regele, ca să nu ți-l blocheze.
- Înțeleg, dar... - Dar uită-te la pionii damei de aici.
- Ar putea face asta. - Încearcă.
Vezi?
E o secvență bună.
E din Alehin.
Am învățat-o dintr-o carte.
Da, m-am prins.
Hai să mâncăm.
Nici tu nu mai ești ca acum cinci ani.
- Nu? - Nu.
Dar nu-mi dau seama ce e diferit.
Am devenit mai profund?
Nu e asta.
Și mi-am îndreptat dinții.
- Da, asta era. - Da.
Dinții. Mă scoteau din minți.
Am cheltuit banii de facultate.
Părinții mei sunt foc și pară.
A meritat.
O să plec.
Îmi las tabla aici.
Sandviciul îl iau.
Mă întorc de dimineață cu alte cărți.
Rahat!
Doamne!
Nu.
- Să știți că sunt puțin timidă. - Bine, care e problema?
Mi-e greu să vă arăt simptomele acum, pentru că...
apar și dispar.
Zău? Apar și dispar?
Da, mare mâhnire.
Mereu o pățesc când merg la doctor.
Când apar, ele dispar,
și când eu plec, ele apar.
Ia spune-mi, care era închiderea ta?
Tocmai ai văzut-o.
Care era planul tău?
Să te înving?
- Nu știu ce plan aveam. - Exact, improvizezi.
Te-am bătut de cinci ori.
Eu sunt maestru și joc mai bine ca niciodată.
- Câtă modestie! - N-aș face față la jocul de la Paris.
- Îl înving pe Borgov cu puțin exercițiu. - Doar cu mult exercițiu.
Ani de exercițiu. El nu e un fost campion din Kentucky ca mine.
E un campion mondial care ne-ar fi putut împacheta când avea zece ani.
Măcar i-ai studiat cariera?
Nu.
Ce...
Citește-o! Citește despre jocurile din Leningrad din1962.
Cum joacă închiderile tură-pion.
Citește despre jocurile cu Luchenko și Spassky.
S-ar putea să înveți ceva.
Nu, pe aici.
Așa...
"Citește despre jocurile cu Luchenko și Spassky.
S-ar putea să înveți ceva." Rahat!
"Eu sunt maestru."
A fost penibil.
Vine vara.
Nu crezi că e cam tare?
Haide!
Îl dau mai încet după piesa asta.
Îmi place mult.
Vii?
"Odată prins în luptă, vrei ca prima lovitură să fie ultima.
Și ai face bine să lovești tu.
Șahul e printre cele mai brutale jocuri ale minții.
Atacatorii își pot regreta uneori mutările,
dar e mai rău să regreți tot restul vieții o oportunitate pierdută."
Deci nu e vorba doar despre atac.
Uneori, e mai bine să salvezi o piesă.
Deci avem Smyslov contra Botvinnik.
După cum vezi, Botvinnik ar fi trebuit să ia un pion cu dama.
O fi fost foarte obosit sau i-o fi pus cineva droguri în ceai.
Mereu mi s-a părut interesant.
"Știu că sunt un jucător bun, dar acum mă lupt cu jucători mult mai tineri.
Nu știu cât o să mai rezist.
Pot lupta cu orice, mai puțin cu timpul."
Mâine plec de la hotel.
Mă mut la apartament.
Mută pionul la R5.
Fă-mi pe plac.
- Ce neobișnuit! - Da.
Un jucător pe nume Mikėna a inventat-o.
Cât de departe e?
Apartamentul.
Pe New Circle Road.
N-o să mai vin des.
Nu e foarte departe.
Nu, dar voi face cursuri
și o să-mi iau o slujbă cu jumătate de normă.
Te poți muta aici, dacă vrei. Gratis.
- Serios? - Da.
Serios.
Scuze, eu...
Nu.
Nu eram pregătită.
Acum sunt.
Acum ori niciodată.
Așadar...
rămân aici sau să mă întorc în camera mea?
Cum vrei.
Bine.
Noapte bună!
Beth?
Beth Harmon?
Margaret Neil.
De fapt, Margaret Johnson acum. De la liceul Fairfield?
Margaret. Da. Bună!
Eu și Mike ne-am pus pirostriile după absolvire.
Felicitări!
La scurt timp, am fost binecuvântați cu micuța asta.
- Cum o cheamă? - Jean, după bunica lui Mike.
Am citit despre tine.
Despre șah și călătorii.
Cred că e palpitant.
Chiar e. E grozav să fii mereu în preajma băieților.
Voiai să știi cum sunt băieții, dacă ies cu vreunul.
Atunci când am venit la tine acasă cu Pi-ersicele.
Doamne!
Zici că...
a fost acum un car de ani.
Ar trebui să-mi termin treburile, înainte ca asta mică...
să devină prea agitată și șansele să-mi scadă vertiginos.
Mi-a făcut plăcere.
Și mie.
Șahul nu e totul în viață.
Da, unul dintre eroii mei e Philidor.
Un muzician francez care juca șah legat la ochi la Paris și Londra.
Diderot i-a scris o scrisoare.
Știți despre Diderot?
- Revoluția franceză? - Ești pe aproape.
Philidor se dădea în spectacol legat la ochi și își prăjea creierul
sau ce se credea că faci în secolul XVIII. Cum ziceam...
Diderot i-a scris ceva de genul acesta:
"E o prostie să riști să înnebunești de dragul vanității."
Mă gândesc la asta uneori,
când scrutez ca nebunul o tablă de șah.
Ți-am văzut poza pe coperta revistei,
pozele făcute de Townes în Las Vegas, pentru ziarul din Lexington.
Erau superbe.
- Am zis că poate voi doi... - Nu.
Adevărul e...
că așteptam să te întorci.
De acolo și dantura.
Koltanowski nu obișnuia să joace legat la ochi?
Și nu era nebun.
Nu, nu e. Doar...
Morphy a luat-o razna, Steinitz, la fel.
Morphy credea că lumea îi fură pantofii.
Poate credea că pantofii sunt nebuni.
Da, poate.
Beth?
Hai să jucăm șah.
Bine.
Două pachete de Chesterfield.
Și asta.
Sigur nu preferi s-o furi?
Mergi și tu acolo? La concurs?
Da.
Baftă!
Păstrează-i.
Pentru prima.
Nu arată bine. Calul tău e pus la bătaie.
Nu te-ai prins. E o mutare inteligentă.
Uite!
Iei cu calul
și pionul avansează.
Dacă n-ar avansa, s-ar bloca nebunul.
Când face asta...
pierde celălalt pion.
Și celălalt nebun?
Intră în șah când mută pionul și sacrifică calul.
Nu vezi?
Nu mă prind așa repede.
De-ai putea...
Ești prea isteață pentru mine.
Bună!
Micul dejun e aproape gata.
Te-am învățat tot ce știu.
Recunosc, nu e mare lucru.
Trebuie să încep să învăț.
Ar trebui să fiu inginer electric, nu șahist mediocru.
Unde te duci?
Mă mut în apartamentul ăla.
E mai aproape de universitate.
- O să-ți las... - Te înșeli, să știi.
M-ai învățat multe.
Mă bucur că ai sunat.
Și eu mă bucur că ți-am fost alături.
Când ți-ai pierdut mama.
Nu e doar atât.
Chiar m-ai ajutat.
Și tu m-ai ajutat.
M-ai ajutat să realizez ceva.
Ce?
Că nu iubesc șahul.
Nu, e în regulă.
Nu-l mai iubesc ca înainte.
Nu sunt obsedat, cum trebuie să fii ca să câștigi.
Cum ești tu.
O să-ți las...
Îți las asta.
Aveți multe în comun.
Serios?
Morphy era avocat, în New Orleans.
Să-i analizezi jocurile, strategiile.
Sacrifica nebuni și cai de parcă ar fi avut cu zecile...
apoi ataca regii așa rapid, încât își șoca adversarii.
Păcat că Morphy și Capablanca n-au fost contemporani.
Ar fi putut juca.
Da, și păcat că Morphy s-a stins cuprins de paranoia.
La Paris, înainte de joc, făcea nopți albe...
bea în cafenele, vorbea cu străini.
Și a doua zi juca impecabil.
Era manierat, dichisit, și muta piesele
cu mâinile lui delicate, feminine.
Decima toți maeștrii europeni.
Știi cum i-au spus?
"Mândria și tristețea șahului."
S-a retras la 22 de ani.
- Și crezi că așa voi fi și eu? - Deja ești.
Cred că... așa ai fost mereu.
Ai grijă, Beth.
CAMPIONATUL NAȚIONAL OHIO, 1967
Bună, Beth!
Bună, Benny!
Am citit despre jocul tău cu Borgov. Cred că a fost nasol.
- M-am simțit ca o fraieră. - Cunosc senzația.
De neajutorare.
Îi dai înainte...
și muți.
Cine ți-e primul adversar?
Manfredi.
N-o să dureze mult.
Cei mai de seamă jucători din țară
și ne aflăm la o universitate de doi bani,
jucăm șah pe table de plastic, cu piese ieftine.
Dacă era vorba de golf sau tenis,
am fi fost înconjurați de reporteri...
nu de neica nimeni.
Să vezi unde joacă în URSS!
Asta am de gând.
- Trebuie să treci mai întâi de mine. - Și asta am de gând.
ZIUA 1
ZIUA 2
DESCHIDERI & TACTICI BENNY WATTS
ZIUA 3
Majoritatea jucătorilor nu au încredere în abilitățile lor.
Cheia e să nu fii indecis. Trebuie să te joci cu încredere absolută.
Se vede de la prima mutare dacă jucătorul e încrezător sau nu, după cum mută.
Ce sfat le-ai da tinerilor care vor să-ți calce pe urme?
Să-mi citească cartea.
Evident.
Da, să încerce jocurile. Le-aș spune să fie în formă.
Majoritatea asociază jucătorii de șah cu cei care arată ca tine.
Harmon!
Așteaptă!
Ți-ai găsit reporterul.
Amuzant.
Ce a pățit amărâtul din runda a treia? Părea că vrea să-și pună capăt zilelor.
La care amărât te referi?
Touché.
Câțiva dintre noi mergem la sindicatul studenților,
bem bere, jucăm șah rapid.
Vino și tu.
Nu, mersi. Am de studiat.
Mă întorc la cămin, să-ți citesc cartea.
Să fiu în formă.
Știi că avem toată ziua liberă mâine.
Pot să te întreb ceva?
Depinde dacă răspunsul îți va da un avantaj.
Serios?
Chiar ai emoții?
- Asta era întrebarea? - Nu! Ce-i cu cuțitul?
Cum adică?
De ce umbli cu el după tine?
Pentru protecție.
- Contra ce? - Orice.
Tu studiază bine.
Beth!
Beth Harmon, ei sunt Danny Weiss și Dave Friedman.
Îmi pare bine.
Ne-am cunoscut. M-ai învins deunăzi.
Și pe mine. La modul jenant, chiar.
- Scuze! - Nu.
După ce am terminat de bocit, am reluat jocul.
Am învățat multe, deci mulțumesc.
- Cu plăcere! - Beth, ia uite!
Urmează albul.
Tu ce ai face?
Deschidere Ruy Lopez clasică.
Da, asta știm, dar care e mutarea?
- Vezi? - Poate că ai dreptate.
Știu că am dreptate, iar Beth are aceeași viziune.
Mutarea pionului e prea slabă, nu?
Funcționează doar dacă mută nebunul.
Exact.
- Pa, băieți! - Stai așa!
Nu facem un șah rapid?
Sau un joc la mișto, un blitz, în tandem?
Nu, o să iau niște cafea, apoi mă duc să studiez.
Îți ia Weiss niște cafea, nu-i așa?
Da.
Cu zahăr, frișcă?
- Da. Mersi. - Și un suc de mere.
Nu din ăla la pahar de plastic.
În pahar de lapte.
Da, sigur.
Te rog, ia loc.
Bine.
Un singur joc.
- Ai înțeles? - Bine.
Bine.
Hai să zicem...
cinci dolari jocul?
- Nici n-am băut cafeaua. - Uite, vine acum.
- Poftim. - Mulțumesc.
Bine, ia o gură din cafeaua aia, iar eu îți pornesc ceasul.
Dă-i drumul.
Din nou?
- Vreau dovezi. - Mă faci mincinos.
Va fi care pe care.
- Încerci să mă intimidezi? - Te pot învinge și altfel.
Îmi pare rău pentru ieri. N-am vrut să te fraieresc.
- Oare? - Haide, Beth.
Ești cea mai bună jucătoare.
Iar eu te-am urmărit. Tu...
Ataci ca Alehin.
Mi-ai ținut piept bine ieri.
Dar nu contează. E șahul rapid.
Sunt mai bun decât tine. Joc adesea la New York.
- M-ai învins la Vegas. - Mai demult.
Te încăpățânai cu pionii dubli.
Nu cred că mi-ar mai merge.
Tu îți studiezi jocurile apoi?
Când ești singur, mă refer. Le reiei?
Nu așa fac toți?
Nu credeam că m-ai lăsa să sacrific dama.
Nici eu.
Treizeci de mutări. Doamne!
Așa multe?
Mă bagi și sub masă.
Îți apreciez reacția.
- Sufletul mi-e sugrumat de furie. - Nu se vede.
Nu trebuia să mut pionul.
- Nu, probabil că nu. - Ce o să faci cu Borgov?
Nu știu.
Nici măcar n-am pașaport. Sau ținuta potrivită.
Am auzit că e frig la Paris.
Nu la Paris. Mă refer la Moscova.
Nu primești corespondență în Kentucky?
Ce e în Moscova?
Concursul din Moscova.
Câștigătorul american e invitat. Nu știai?
- Da, doamnă. - Încă două, vă rog.
Nu, mulțumesc. Încă sunt la primul.
Le beau pe amândouă.
Ușurel, tigroaico.
Cum ajung la Moscova, dacă accept?
Când am fost eu,
Federația mi-a plătit biletul, iar o congregație a plătit restul.
Ai avut și rezervă?
- Weiss. - Weiss?
E greu să mergi singur în Rusia.
- Poftim. - Mulțumesc.
Mereu bei atât de mult?
Uneori, mai mult.
Cine mai joacă la Moscova?
Patru ruși de top și patru ruși din alte țări.
Dacă o ții așa, o să te plafonezi la 21 de ani.
Îmi place părul tău.
Sigur că da!
Ce-i cu Moscova?
Patru jucători de șah sovietici sunt prea mulți.
Moarte curată.
Dar ești singura din SUA care ar putea să le facă față.
Borgov m-a făcut praf în Mexic.
Când pleci la Paris?
Peste cinci săptămâni.
Ai nevoie de un antrenor bun.
Nu Harry Beltik.
Cineva...
mai bun.
Cineva mai matur.
La cine te-ai gândit?
Poți veni la New York?
Nu știu.
Poți să dormi în sufrageria mea și pleci la Paris de acolo.
Drăguț din partea ta, dar nu sunt sigură că mai vreau să merg la Paris.
Și ce vrei să faci? Să te îmbeți?
Dacă tot ai zis, să știi că sună bine.
Beth...
Borgov m-a îngropat.
- Nu erai pregătită. - Nu știu dacă fac față.
Ești cea mai bună.
M-ai învins și pe mine.
Bine. Vin la New York.
Grozav!
Plecăm de aici. Conduc eu.
- Când? - Mâine. După-amiază.
După ce terminăm aici.
Cât despre sex...
ia-ți gândul.
Subtitrare: Retail