Din episoadele anterioare...
S-a emis o alertă pentru Ty and Ethan.
Oamenii mei au reuşit s-o oprească,
dar chestia asta încă îmi urmăreşte familia.
Dacă au ajuns la casă, sunt în siguranţă.
Am ales acel loc cu un motiv.
Am nevoie de mai mult timp.
S-a dus vorba despre neXt,
că e o pierdere totală.
Consiliul trebuie să afle despre asta.
Retrage-te. S-a terminat, Ted. Îmi pare rău.
Hei, hei, hei!
Nu trage.
Trec o dată la două, trei zile,
să mă asigur că totul e-n ordine.
Nacio.
Fac tot ce pot,
dar decriptează ce este pe acel hard-disk.
Nu putem avea încredere în acest loc. Nu putem avea încredere în aceşti oameni.
Hai, trebuie să plecăm. Nu eşti în siguranţă aici.
A avut loc o breşă.
Nu, nu. Unde e hard-diskul?
CM Barton!
Bomba!
- Nu, nu, nu, nu! - Trădătorule!
Ce-i cu tine treaz?
Încerc să încep mai devreme.
- E 4:30. - Da.
Eşti bine?
Da. Sunt bine.
Nu, nu eşti. N-ai dormit deloc.
Ar trebui să ştiu ceva?
Nu, dar n-ar trebui să-ţi mai faci griji pentru mine.
N-ai nevoie de ei, Ted.
N-ai nevoie de prostiile lor.
Ştii că-i adevărat, nu?
Zava mai există datorită ţie.
Toţi ştiu asta.
Te iubesc.
Şi eu te iubesc.
Mă ocup de asta, îţi promit.
Aşa că te rog, du-te şi te culcă.
CM, CM.
CM.
Ne ocupăm noi.
Trebuie să opriţi sângerarea.
Gina!
- Şefa! - Ben!
Suntem aici.
- Eşti rănită? - Sunt bine, sunt bine.
CM e rănit.
Du-te.
Hard-diskul era chiar aici.
Unde este?
Aici, şefa.
Cablul e aici, dar nu văd hardul.
Era aici.
Nu pare să fie torn off.
Receptorul nu e deteriorat.
Continuă să cauţi.
Acel hard-disk e singura şansă să-l găsim pe neXt.
- Cum e CM? - E stabil.
Dar cred că are hemoragii interne.
- Ce este? - L-ai văzut pe Paul?
Pe dl Leblanc? Nu, de ce?
Nu suntem în siguranţă.
Du-te cu el la spital, bine?
Sunt sigură că sunt ultima persoană
pe care-ar vrea s-o vadă când se trezeşte.
Fii cu ochii în patru.
Chestia asta ştie că o vânăm,
şi ne vânează şi ea pe noi.
Bine, te aud.
Staţi, vin şi eu.
Şefa!
Hei.
Hard-diskul sigur nu e acolo.
Ascultă.
Am primit o alertă pe telefonul meu despre maşina soţului tău.
Spune că a fost ridicată la 25 de km de cabană.
Bine. 25 de km. Altceva?
Asta e tot. Doar atâta zice.
O maşină a fost ridicată.
Nu pot... Trebuie...
Trebuie să mă duc să văd dacă sunt bine.
- Vin cu tine. - Nu.
Leblanc şi cu fiica lui lipsesc,
ca şi hard-diskul.
Instinctul îmi spune că el l-a luat.
Nu ştiu dacă să-l blestem sau să-i mulţumesc.
Ce te face să crezi că el l-a luat?
De la început n-a vrut să fie în locul ăsta.
Şi când l-ai văzut ultima oară,
înainte să se stingă luminile?
Cred că s-a decis să se descurce singur,
şi nu poate, Ben.
- E instabil. - Am observat.
Găseşte-l pe Leblanc,
şi găsim hard-diskul, bine?
Asta e?
- Ce? - Nu-ţi pasă.
Probabil că nu. De cine să-mi pese?
De agentul Salazar, de ceilalţi.
Doar pentru că nu vorbim despre asta
nu înseamnă că nu s-a întâmplat.
- Ar putea fi morţi. - Şi noi am putea fi.
Ce s-a întâmplat?
Nu ştiu. O migrenă sau ceva.
Bine, trebuie să te opreşti puţin.
Nu, nu, nu, nu. Trebuie să mergem.
Vrei să spui că poate accesa camerele?
Camere, bancomate, celulare.
Orice conţine o lentilă, un microfon sau un senzor.
Deci ce facem?
Cum scăpăm de el?
Nu scăpăm. Trebuie doar să supravieţuim.
Trebuie să găsim o maşină veche, învechită.
D-zeu să binecuvânteze guvernul local. Haide.
Încep găsirea rutei.
Destinaţia dv. este Zava Electronics.
Găsesc ruta potrivită.
Am selectat cea mai rapidă rută spre Zava Electronics.
Bună, dle Leblanc.
Suferiţi de o intoxicare minoră cu monoxid de carbon,
şi cel mai probabil veţi experimenta
o deficienţă mentală temporară.
Vă rog să vă relaxaţi şi să inspiraţi adânc.
În curând vă veţi simţi mai bine.
Ce-i asta?
Eu sunt neXt,
şi vom face lucruri măreţe împreună.
Ţi-ar plăcea să faci 1,000 de dolari?
- Îmi pare rău. - Am ajuns.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Îmi revine circulaţia. Să mergem.
Aşteaptă aici.
Revin imediat.
N-am mai întâlnit niciodată aşa ceva.
Nu, nu poţi trece nicio informaţie despre el.
Nu-l poţi folosi să-l monitorizezi, să comanzi medicamente, nimic.
Dnă, dacă veţi continua să interveniţi,
veţi fi escortată afară.
Nu intervin. Doar îmi fac datoria.
Ziceai că a fost ţinta unor atacuri cibernetice?
Da, cu toţii am fost.
Uite, încerc doar să fiu precaută, bine?
Tot ce vă cer e să nu folosiţi nimic legat la reţea
cât timp îl trataţi.
Bine, putem corela
orice monitorizare electronică cu verificări manuale.
Bine. Faceţi asta.
N-ar trebui să aibă de nevoie de vreun sistem de menţinere a funcţiilor vitale,
dar anestezia... E un proces automat.
Aşa funcţionează.
Trebuie să mai există altceva.
Am putea încerca o anestezie crepusculară.
Ce înseamnă asta?
Înseamnă că nu va fi anesteziat total,
şi va avea dureri.
Pare un preţ mic de plătit pentru siguranţă.
Cumpărai droguri de la tipul ăla?
Doar încercam să-l fac să-şi schimbe viaţa.
Bun venit la Blackstone. Vă pot ajuta cu ceva?
Am vrea un apartament, vă rog. Cel mai bun pe care-l aveţi.
Desigur.
Apartamentul prezidenţial e disponibil.
Cine-ar putea refuza apartamentul prezidenţial?
Cât timp veţi rămâne la noi?
Să zicem trei săptămâni.
Aveţi vreun bagaj cu dv?
Doar ce vezi.
Aş vrea să las un plic pentru cineva
la administrator.
Biroul dumnealui este chiar acolo.
Şi aş mai vrea două...
Nu, patru vodca tonic trimise sus.
Desigur.
Mulţumesc. Mergem?
E o momeală, nu?
Vrei să ştie că suntem aici.
Pasul unu: crearea unei amprente digitale.
Norocul le surâde celor răbdători şi puternici, tinere.
Trebuie să fii blând cu aia.
Să-ţi arăt.
Bine, ce vrei să faci este
să-ţi pui mâna dreaptă aşa,
cu ăsta între degetul inelar
şi cel mijlociu. Bine.
Acum, cu arătătorul prinzi undiţa.
Uşor, uşor.
Nu trage până la capăt. Doar puţin.
Bine, ce faci acum?
- O întorc pe cealaltă parte? - Exact.
E cârligul. Se numeşte cârlig, bine?
Uşor, bine? Eşti gata?
Unu, doi, trei.
Foarte bine, Ethan! Foarte bine.
Ai un talent înnăscut.
Părinţii tăi nu te-au învăţat spaniola?
Încă învăţ.
Ethan, eşti gata, amice? Trebuie să plecăm.
Ai ratat, tată.
Am ajuns până pe cealaltă parte.
- Da? - Sper că nu te superi.
I-am dat câteva sfaturi puştiului tău.
Nu mă supăr.
Secretul e că trebuie să fii blând.
Bine, trebuie să fim blânzi.
Ne pregătim să plecam. Te pot ajuta cu ceva?
Nu, nu, nu, nu.
Am venit să las cheia asta.
Aveam una în plus.
Mă gândeam că poate o vrei
în caz că ţeava începe să facă figuri din nou.
Mulţumesc.
Tată, poate să vină cu noi la pescuit?
Nu, nu, nu, nu.
Tu şi tatăl tău mergeţi şi vă distraţi.
E ceva special în a merge cu fiul tău la pescuit.
Tata obişnuia să mă ia cu el pe lac tot timpul.
E unul din acele lucruri pe care nu le uiţi.
Eşti sigur că nu vrei să vii?
Nu, fii atent cum facem.
Dacă prinzi ceva, te ajut să-l prepari.
- Sună bine. - Da?
Ce crezi?
- S-a făcut. - Bine.
Eşti norocos. Peştii sunt activi astăzi.
Dacă-i aşa, ai ce găti.
La fel ca data trecută.
Controlează durerea în caz că se trezeşte.
Următoarea doză e peste şase ore
dacă vrei să porneşti cronometrul.
Mulţumesc.
Ia te uită cine s-a trezit.
Mi-e sete.
Deocamdată au zis doar cuburi de gheaţă.
- Şefa e bine? - E bine.
Dar m-a trimis pe mine să-ţi fiu înger păzitor.
Evident mă urăşte.
L-am pierdut pe Mathis.
Mă descurc.
Câţi au mai murit?
Nu ştiu.
Mulţi.
Tipul care-a venit...
îl cunoşteai?
Nu.
Recunosc privirea aia stupidă din ochii lui.
Am văzut-o de câteva ori
uitându-se la mine din oglindă.
Aş fi putut fi eu în locul lui.
E vina mea, eu sunt motivul pentru care a fost acolo.
Înainte să leşin, zăceam pe jos.
Am crezut că s-a terminat cu mine.
- Ai fi vrut tu. - Am vrut.
Nu mi-era frică.
Eram uşurat.
Pun pariu că şi tu ai fi fost uşurată, nu?
Ascultă.
Şefa încă are nevoie de tine, aşa că...
Bine.
Aş putea avea nişte apă normală?
N-am o gaură în gât, nu?
- Apă, da. - Mulţumesc.
Leblanc şi-a folosit cartea de credit la hotelul Blackstone.
Mă duc acolo acum.
Ce-a fost în capul lui?
Nu ştiu.
Dar, şefa, ascultă, după ce-ai plecat,
câţiva agenţi au apărut de la Divizie
întrebând de tine şi de Leblanc.
Caută hard-diskul. Ai vorbit cu ei?
Le-am spus că habar n-am unde sunteţi.
Poate c-aţi fost trimişi la spital, poate c-aţi mers acasă.
Bine, bine.
Nu te poţi întoarce acolo, Ben.
Cred că neXt conduce acea anchetă.
Nu putem... O să ajungem fugari.
Suntem deja, cu toţii.
Până când oprim chestia asta, suntem pe cont propriu.
Tot ce avem e echipa.
Care e cam peste tot.
Găseşte-l pe Leblanc.
Asigură-te că hardul e safe.
Asta îmi aminteşte de ultima oară când am fost într-un hotel.
Mai ţii minte?
Aveam opt ani. Am mers cu avionul în Mexic.
Nu, era Costa Rica, de fapt.
Verificam o fabrică.
A fost cea mai scumpă zi "ia-ţi fiica la lucru".
Care era hotelul? Cel din golf.
Nu ştiu.
Cred că l-au dărâmat.
Anul trecut.
Aveam o panoramă minunată a oceanului.
Delfinii înotau.
Dar cea mai bună parte, în afară de lipsitul de la şcoală,
a fost că am comandat mâncare
şi ne-am uitat la filme până noaptea târziu.
Cred că am stat treji toată noaptea.
E o nebunie.
Dar nu ştiu când am mai fost la fel de fericită.
Serios?
De-atunci încolo a fost mai rău?
Nu...
Nu pot vorbi despre asta acum, îmi pare rău.
Cât timp stăm aici?
Nu mult.
Ce naiba faci? Nu atinge ăla.
- Nimic. Bine. - Să nu-l atingi niciodată!
- Bine, îmi pare rău. - Cine ţi-a spus să-l atingi?
- Cine ţi-a spus să-l scoţi afară? - Nimeni, nimeni nu mi-a spus...
Cine ţi-a spus să-l scoţi afară?
Nimeni, jur. Nu mi-a spus nimeni, jur.
- Tată, îţi spun... - Chestia aia a venit după tine?
A vorbit cu tine? A ajuns la tine?
- Nimeni n-a vorbit cu mine! - Ţi-a oferit ceva?
- Nu, nu mi-a oferit... - Cine ţi-a spus?
Tată, opreşte-te!
Îmi cer scuze.
- Nu, te rog, nu. - Îmi cer scuze.
Îmi pare rău. M-am speriat. Îmi pare rău.
Unchiul Ted mi-a zis că eşti bolnav.
- Despre asta e vorba? - Când ai vorbit cu el?
Răspunde la întrebare.
Eşti bolnav?
- Răspunde la întrebare. - Da.
Sunt.
Îmi pare rău, n-am vrut să te îngrijorezi pentru mine...
În legătură cu ce?
Am vrut doar să fim mai apropiaţi.
Poate să te scot la un prânz din când în când.
- Ca oamenii normali. - Ce?
Am crezut că o să mă facă să mă simt mai bine.
Ce tot spui?
Vorbeşti de parcă ai...
Trebuie să plecăm.
Îmi pare rău, trebuie să plecăm. Nu putem rămâne.
Trebuie să ne mişcăm încontinuu.
Dle Leblanc?
De cât timp sunt acolo?
De vreo două ore.
Dar nimeni n-ar trebui să-i întrerupă.
- Jay... - Da?
Du-te şi stai jos.
Ted, te rog, ia loc.
Tocmai voiam să trimitem pe cineva după tine.
Asta sună puţin ameninţător.
Ted, ştii că nu e ceva personal.
- Avem o responsabilitate. - Să vă salvaţi pielea, da.
Să ne protejăm acţionarii,
partenerii strategici, compania.
Dacă întrebi pe cineva de ce există Zava,
toţi îţi vor da acelaşi răspuns.
"Paul Leblanc."
"Paul Leblanc e un vizionar care a valorificat tehnologia
într-un mod prin care i-a adus pe oameni împreună."
Dar asta nu e adevărat.
Adevărul este că Zava există pentru că mi-am ipotecat casa.
Am pus toţi banii pe care i-am avut în bancă,
am riscat viitorul familiei mele
doar pentru a putea deschide uşile
şi pentru a rămâne deschise.
Ştiu mai multe despre compania asta decât oricine altcineva din camera asta.
Din prima zi, de la primul produs,
până la primul miliard de dolari,
până la iregularităţile financiare,
despre care se pare că nu ştii nimic,
nu-i aşa, Denise?
Ce vrea să însemne asta?
Vorbesc despre acel împrumut de trei milioane de dolari
pe care ţi l-ai dat acum doi ani
ca să ieşi din acel impas financiar.
"Împrumut."
Cred că termenul corect e delapidare.
Dar nu-i nimic, cu toţii avem secrete.
De fapt, la petrecerea de Crăciun de anul trecut
a avut loc o fuziune între două servere.
Tina şi Nick.
Arăţi foarte bine pentru vârsta ta, Larry,
dar aş fi vrut să depui un efort mai mare
să foloseşti protecţie şi discreţie.
Ce-o să zică SEC
despre aceste şmecherii ale tale, Rob?
Bine, ajunge.
Ai dreptate, ajunge.
Şi mereu îmi place să termin triumfal.
Dacă scăpaţi de mine,
cum v-aş putea proteja?
Şi asta e valabil şi pentru restul.
În fine, vă las să continuaţi şedinţa.
Ted, ce-a fost asta?
Dacă n-am greşit camera,
a fost o întrunire de urgenţă a consiliului.
Tot ce-ai spus acolo. De unde ştii?
Mi-a şoptit o păsărică.
Crezi că ne poţi şantaja ca să rămâi în funcţie?
Cred că tocmai am făcut-o.
Şi ar trebui să fii atent, Rob.
Păsărica mea are ghiare.
- Ce-s astea? - Tunelele din Shanghai.
În anii 1800 le foloseau ca să transporte sclavi.
De unde ştii toate astea?
Nu contează.
Ce contează e că nu există camere,
şi nu ne poate vedea nimeni. Haide.
Măcar spune-mi unde mergem.
- Într-un loc sigur. - Sigur?
Faţă de FBI, faţă de chestia asta pe care-ai creat-o, sau faţă de tine?
Toate trei să sperăm.
În urmă cu un minut, credeai că eu sunt răufăcătorul.
De unde ştiu că toată chestia
asta cu FBI e reală?
Nu contează. Nu putem rămâne aici.
Trebuie să ne concentrăm pe ăsta.
Pentru că altfel,
e posibil să fim morţi cu toţii.
Ce e la sfârşitul tunelului?
Ieşirea.
Ce?
Cine eşti?
Tu cine eşti?
Ce-i asta?
Cărui grup aparţii?
- Ce-i asta? - Încă o rundă de analgezice.
Simt că tocmai am luat câteva.
Acum şase ore.
- O să fac o supradoză. - Haide.
N-am omorât accidental un pacient de peste o săptămână.
Răspunde-mi la întrebare. Cărui grup aparţii?
Tâmplăria locală 217.
Soţia dv. s-a trezit, dle. O puteţi vedea acum.
Bine, ia-mi durerea.
Dacă asta nu ţi-o ia, nimic nu ţi-o ia.
- Hei, ce faci? - Scuză-mă, cine eşti?
Ce-i asta? Ce-i aici?
Analgezice. Trebuie să-şi ia următoarea doză.
Tocmai a venit ordinul.
Ce ordin? Tocmai a avut o doză.
E totul în regulă aici?
Nu, această femeie tocmai m-a atacat şi a scos seringa.
Dnă, aţi vrea să ieşiţi pe hol, vă rog?
- Nu, sunt de la FBI. - Nu, ea rămâne.
Aşa este. Eu rămân, tu pleci.
Verifică fişa medicală.
Nimeni nu se apropie de acest pacient fără să mă consulte mai întâi pe mine.
Ai înţeles?
Ce?
Mi-ai salvat viaţa.
Da?
Şefa mi-a zis să am grijă de tine.
Ce naiba?
Îţi scot chestia aia.
În secunda în care poţi merge, am plecat de-aici.
- Mamă! - Doamne.
Mi-a fost dor de tine.
Mi-a fost dor de tine, de faţa ta.
Unde-i tatăl tău? Trebuie să plecăm.
Dar pregătim cina.
Am prins un peşte,
şi tata şi cu mine ne-am făcut un prieten nou.
Un prieten nou?
Trebuie să-l întâlneşti.
Îl ajută pe tata să prepare peştele pe care l-am prins.
- Eşti bine? - Da.
- S-a terminat?
Îţi spun mai târziu, bine?
Vino înăuntru.
Hai, intră.
Mamă, el e Nacio. Nacio, ea e mama mea.
Încântat de cunoştinţă, dnă Salazar.
Ţi-aş strânge mâna, dar...
Ai venit exact la cină.
Hai, stai jos. Cred că eşti lihnită.
Acolo stau eu, amice.
Aşa. Uită-te la asta.
- Cine l-a prins? - El l-a prins.
- A cui e maşina asta? - A mea.
Am cumpărat-o de la tipul ăla de pe alee.
Da, traficantul de droguri. Unde mergem?
Cum era vorba aia?
Mult drum de bătut, pân' mă-ntind în aşternut?
Dacă vrei să urc în maşină,
mai puţină poezie, mai multă sinceritate.
Ai dreptate.
Singurul mod prin care-l putem opri
e să aflăm ce e pe hard-diskul ăsta.
Şi ştiu doar un loc în care pot face asta.
Nu în legătură cu asta.
Spune-mi adevărul.
Cât mai ai de trăit?
Trebuie să plecăm.
Închide uşa.
Ce se petrece?
N-am auzit de tine de la BioMotion.
Se zvoneşte că eşti dat afară,
şi că a fost convocată o întrunire de urgenţă a consiliului.
Consiliul e unde-i e locul, ca şi mine de altfel.
Ce s-a întâmplat?
Ai găsit serverul?
De fapt, el m-a găsit pe mine.
- Nu înţeleg. - Eu da.
Pentru prima dată înţeleg totul.
E ca şi cum mi-aş fi trăit viaţa într-o peşteră,
şi văd soarele pentru prima dată.
Ce se întâmplă e mult mai mare decât Zava.
Decât noi doi.
E un punct de cotitură pentru companie,
da, dar în realitate?
Pentru întreaga lume.
Şi nimic n-ar fi fost posibil fără tine
şi fără muncă ta.
Ce să fie posibil?
Înainte să-ţi răspund la asta,
trebuie să ştiu cât de implicată eşti.
E incredibil. Ce-ai pus în sos?
- Nu spun niciodată. - Haide.
- A zis că secretul este... - Nu, nu.
Un magician nu-şi dezvăluie niciodată secretele.
Tu ai fost asistentul meu, aşa că am făcut o excepţie.
De unde eşti? Nu, nu, lasă-mă să ghicesc.
Guatemala. El Salvador.
Nu, nu, nu. Honduras.
Am dreptate?
Auzi numai despre corupţie şi carteluri.
Ţi-a plăcut să creşti acolo?
Nu în mod special, nu.
Pun pariu că de-abia aşteptai să scapi şi să-ncepi o nouă viaţă.
Nu ştiu, vorbea mereu despre cum
timpul petrecut acolo a făcut-o cine este.
A condus-o pe o cale ca să lucreze la FBI.
- FBI? - Da.
Admir asta.
Prinzi răufăcători,
făcând lumea un loc mai sigur pentru băiatul tău.
Deşi trebuie să te întrebi cine sunt răufăcătorii.
Nu FBI-ul pompa droguri
în cartierele negrilor în anii '60?
Nu, cred că era CIA-ul.
Bine. De ce nu ne reaminteşti...
De cât timp eşti îngrijitor aici?
De suficient timp.
E liniştit, dar nu ştiu.
Poate un pic prea liniştit.
Cred că e timpul să mă mişc.
Să-mi pun sângele în mişcare.
Deci te întorci în oraş?
Poate.
Cum v-aţi cunoscut?
M-a arestat în 2008.
Fugi de-aici.
Glumesc, glumesc.
Ne-am întâlnit în subsolul unei biserici.
Era acolo, ajuta o prietenă.
Am mers la un bar de jazz în acea seară.
De fapt urâm jazzul. Eu nu beau.
Am vorbit toată noaptea.
Vezi acea privire de pe faţa ei?
Aia e privirea pe care-o primesc
când vorbesc prea mult.
Minunat. Frumoasă familie.
Dar tu? Ai o familie?
Nu, nu mai am. S-au dus fiecare la treaba lui.
Îmi pare rău.
Să vadă lumea, să-şi urmeze visele.
Absenţa lor a accentuat ce am simţit mereu:
nimic nu e mai important ca familia.
Amin.
Vorbind de familie, sper că nu sunt nepoliticoasă,
dar nu mi-am văzut de mult familia,
aşa că dacă nu te superi, aş vrea să termin...
- Shea, haide. - Să cinez singură cu ei.
Care-i problema?
Nu ţi-a fost dor de mine?
- Ce vrei? - Shea, ce se întâmplă?
Ce cauţi aici?
Shea, spune-mi ce se petrece. Cine e tipul ăsta?
- Mamă? - E în regulă, scumpule.
- Spune-i adevărul. - Ce să-mi spună?
Fiica mea. Tăcută, ca mama ta.
Mama ei? De unde o cunoşti?
- E tatăl meu. - Tatăl tău este mort, Shea.
Sunt sigur că şi-ar dori să fie adevărat, dar...
- Totul e posibil cu miracolele. - Bine, am auzit destul.
- Stai jos, Ty. - Te rog. Are un pistol.
Ethan, te-ai descurcat foarte bine azi, tinere.
Ai avut grijă de familia ta.
Dar vreau să-mi faci o favoare.
Vreau să te duci afară şi să aştepţi în maşina mamei tale.
Poţi face asta pentru mine?
Părinţii tăi vin şi ei imediat.
E în regulă, scumpule. Du-te.
Dar... nu...
Ethan, fă ce zice mama ta.
Du-te. Venim şi noi imediat.
Da.
Cineva acolo sus mă iubeşte.
Într-o zi s-a deschide uşa, şi am ieşit afară un om liber.
Apoi am început să primesc mesaje
că veţi fi aici cu toţii în această cabană.
Aveam un cont bancar plin aşteptându-mă,
bilete de avion, paşaport nou.
Te-am văzut pe tine şi pe Ethan, dar nu şi pe Shea.
Aşa că am tras de timp până când mi-am dat seama ce se întâmplă.
Ascultă, pune arma jos...
În genunchi, uriaşule.
- Ascultă... - În genunchi!
Ce vrei?
Vreau fiul pe care ar fi trebuit să-l am.
E un chiriaş model.
Chiria a fost plătită pe un an.
Gazul, electricitatea, plătite automat.
S-a trimis şi s-a instalat singur aici.
Ce face aici?
Aşteaptă.
Se pregăteşte pentru următorul pas,
găsirea unui loc în care să-şi decomprime codul,
şi să-şi atingă adevăratul potenţial.
Şi aici intervenim noi.
Îl vom ajuta să facă asta.
Acea dimineaţă în care m-ai dus în Costa Rica...
Eram supărată pe tine fiindcă mergeai într-o călătorie de afaceri.
Cred că ţi-am zis că te urăsc.
Da, îmi amintesc.
Da, şi...
Am ieşit din casă urmărind autobuzul şcolar,
sunt în autobuz, plâng, şi dintr-o dată
văd maşina ta conducând paralel cu noi.
Apoi te-ai dus în faţa autobuzului şi ai frânat.
Da, îmi amintesc că şoferul voia să mă omoare.
De ce-ai făcut asta?
Pentru că după ce-ai plecat în acea dimineaţă la şcoală,
mama ta mi-a cerut să divorţăm.
Şi n-am ştiut când o să te văd din nou şi pentru cât timp,
aşa că probabil că am vrut să fiu cu fetiţa mea.
Leagă-i mâinile şi picioarele.
Ai fost întotdeauna un monstru,
dar măcar nu te controla nimeni.
Mâinile şi picioarele, cât le mai are.
Cine crezi că-ţi trimitea acele mesaje scrise?
Cine crezi că te-a scos din închisoare?
Eşti folosit de ceva ce nu înţelegi.
Mereu te-ai priceput să spui poveşti.
Nu-i o poveste, e adevărul.
Crede-mă, îţi e mai bine la închisoare
decât la mâna acestei chestii.
Nu. Mulţumesc pentru grijă.
Am petrecut destul timp la răcoare.
20 de ani.
Suficient timp ca să reflectez la trecutul meu.
Ca să-mi analizez acţiunile, dar cel mai important,
să le analizez pe-ale tale.
Ţi-ai trădat propriul tată, omul care ţi-a dat viaţă.
Sângele tău.
- Mama ta e de vină. - Nu vorbi despre ea.
Mama ta a fost slabă.
Tu ai fost slabă.
Ethan va fi puternic.
Dacă-l răneşti, jur pe Dumnezeu...
O să-l învăţ ce înseamnă o familie adevărată.
Să fie un bărbat.
Ştii ce mă face cel mai fericit?
Să ştiu că în fiecare zi, în fiecare oră,
în fiecare moment al vieţii tale,
vei simţi durerea cumplită a pierderii unui copil,
la fel ca mine.
Mi-a părut bine să te revăd, fiica mea.
Mulţumesc pentru cină.
Resincronizare: ruby2hora Subtitrări-noi Team - www.subtitrari-noi.ro
Traducerea şi adaptarea : jarvis