Lizzy! Jane!
Ce ziceţi? Dl Collins a cerut-o în căsătorie pe Charlotte Lucas!
Şi ea a acceptat!
Charlotte?
Logodită cu domnul Collins?
Imposibil!
Căminul din camera mare de la Rosings este mult mai mare ca aceasta.
Un cămin de dimensiuni impresionante.
De ce să fii surprinsă, Lizzy?
Crezi că e incredibil ca dl Collins să facă o bună impresie unei femei,
doar pentru că nu a reuşit să te impresioneze pe tine?
Charlotte, n-am vrut să spun...
Am fost surprinsă.
Charlotte, dacă dl Collins e aşa de norocos să fi primit iubirea ta,
Sunt încântată pentru amândoi.
Înţeleg ce vrei să spui.
Ştii că nu sunt o romantică.
N-am fost niciodată. Tot ce cer e o casă confortabilă
Şi luând în considerare caracterul dlui Collins şi situaţia lui,
Cred că şansa mea de a avea un mariaj
fericit este aceeaşi ca a oricărui alt cuplu.
Draga mea Charlotte!
Vara Elizabeth, ai în faţa ta cel mai fericit om!
Jane, a fost aşa un spectacol umilitor!
Ştie că se mărită cu unul din cei mai prosti oameni din Anglia.
N-am crezut-o niciodată capabilă de aşa ceva.
Lizzy, nu poţi face asemănări între persoane aşa de diferite ca situaţie şi temperament
Vărul nostru dl Collins poate că nu e cel mai deştept bărbat, dar e respectabil.
Nu are vicii, iar în ceea ce priveşte averea, este o bună alegere.
Foarte bună! Nu te gândeşti să te măriţi cu un astfel de om doar pentru confortul tău.
Nu, dar Lizzy, nu toată lumea gândeşte la fel.
Draga Jane!
Nu cred că tu vei avea de ales
între a te mărita din dragoste sau din considerente materiale.
Dar tu s-ar putea?
- Acest mesaj a venit de la Netherfield. - Mulţumesc.
E de la Caroline Bingley.
Scrie ca...
.. scrie ca toţi au părăsit deja Netherfield ca să pleca la Londra.
Şi fără intenţia de mai reveni.
Charles a crezut prima dată că va dura doar câteva zile
până va rezolva această afacere în Londra,
dar suntem siguri că nu e aşa.
Sunt convinsă ca atunci când Charles va ajunge în oraş,
nu se va grăbi să plece din nou.
Nu am pretenţia ca regret ceva plecând \din Hertfordshire, draga prietena,
cu excepţia companiei tale.
Dl Darcy, bine-nţeles, este nerăbdător să-şi vadă sora.
Şi ca să-ţi spun adevărul, sunt la fel de nerăbdătoare s-o văd,
pentru că sper ca în curând să o consider... şi sora mea.
Greşesc, draga mea Jane,
atunci când sper la un eveniment care ar face fericiţi atâtea persoane?
Nu e destul de clar?
Caroline Bingley crede că fratele ei nu ţine la mine şi vrea să mă pună în gardă.
- Ar putea fi înţeles şi altfel? - Da, bine-nţeles!
D-şoara Bingley vede ca fratele ei e îndrăgostit de tine
şi vrea ca el să se căsătorească cu d-şoara Darcy.
Spera să-l ţină la oraş şi să-l convingă ca nu ţine la tine.
Jane, ar trebui să mă crezi.
Toată lumea care te-a văzut cu Bingley este sigură de sentimentele lui pentru tine.
Nu pot s-o cred capabilă pe Caroline de asemenea minciuni.
Nu pot decât să sper că ea la rândul ei a fost minţită.
Nu ai decât să crezi,
dar nu va putea convinge un bărbat atât de îndrăgostit ca de fapt iubeşte pe altcineva!
Dacă Bingley nu e înapoi şi nu va cina cu tine la Longbourn în două săptămâni,
O să fiu foarte surprinsă.
Nu o invidiez deloc pe Charlotte! Să te măriţi cu un cleric!
Vor citi din discursurile lui Fordycein fiecare noapte.
Înainte de culcare!
Uite ce rochie urâta! Ar fi bună pentru Mary.
Uite-i pe Denny şi pe Carter.
- Şi pe Wickham! - O să-l ţi iar numai pentru tine?
Bine-nţeles. E extrem de îndrăgostită de el!
Pentru numele lui Dumnezeu, vorbiţi mai încet.
Bună ziua, doamnelor!
Ce noroc! Mergeam la Longbourn să vă căutam.
Noi am venit în oraş să vă căutam pe voi!
Am sperat să vă vedem la balul de la Netherfield.
MI-a părut rău că n-am avut plăcerea de a dansa cu dumneavoastră.
Dar soarta, se pare...
Nu. Nu dumneavoastră trebuie să vorbesc deschis.
Am decis că nu era bine să mă aflu acolo.
Am găsit că era mai bine să nu mă întâlnesc cu domnul Darcy.
Ar putea avea loc unele scene care s-ar fi dovedit neplăcute nu numai mie.
Îţi înţeleg şi îţi admir stăpânirea de sine.
Nu că aş fi îngrijorată să-l văd pe domnul Darcy umilit în public,
dar în casa dlui Bingley... M-ar îndurera
să-l văd stânjenit sau stânjenit sau ruşinat.
Şi prin el, sora dumneavoastră.
Da.
- Aud ca domnul Collins este logodit. - Da, cu prietena mea, Charlotte Lucas.
Am crezut că atenţiile lui erau îndreptate în altă parte.
Poate că da, dar au luat o mică întorsătura, spre satisfacţia tuturor.
Şi spre uşurarea tuturor.
Sper că vei lua ceaiul cu noi.
Aş vrea să te prezint tatălui şi mamei mele.
Mulţumesc.
Denny!
Oh, George Wickham e aşa un tânăr fermecător, nu-i aşa, draga?
Ce? Oh, da, aşa e.
A fost frumos din partea lui să ne povestească despre ghinionul sau.
Cu aşa povestiri, cine mai are nevoie de nuvele?
Dar cred că dl Darcy l-a tratat cu dispreţ, tata.
Aşa e. Cu toate că Darcy s-ar putea să fie doar un nelegiuit cu inima rea
ca orice om bogat, care e obişnuit să i se cuvină toate.
Dar trebuie totuşi să fim foarte atenţi
înainte de a judeca orice persoană.
Doamne!
Ce rău îmi pare de săracul dl Wickham.
Şi îi vine aşa de bine în uniformă!
Îmi amintesc timpul când şi mie îmi plăceau uniformele roşii
Şi, în sufletul meu, încă îmi mai plac.
Nu e nevoie să zâmbeşti aşa, d-şoara Lizzy!
Cu toată ca dl Wickham te place, sunt
sigură că tu n-ai făcut nimic să meriţi asta,
după afacerea cu domnul Collins! Totul e în zadar, se va alege praful de tot!
Săracul tânăr! Dacă ar avea măcar 5-6.000 pe an,
Aş fi fericită să se mărite cu oricare din fetele noastre!
Dar nimic nu iese cum ar trebui.
Şi acum domnul Bingley, de la care aveam cele mai mari speranţe, a plecat de tot!
Poftim?
Mi-a scris din nou Caroline Bingley.
E hotărât că vor sta toată iarna în oraş.
Nu-mi vine să cred.
E adevărat.
Hai, Jane, linişteşte-te.
Pe lângă măritat, unei fete îi place cel mai mult
să fie înşelată în dragoste din când în când.
Când vine şi rândul tău, Lizzy? Nu te poţi lăsa întrecută de Jane,
sunt destui ofiţeri în Meryton cât să dezamăgească toate fetele din ţinut.
Să fie Wickham omul tău. E un tip plăcut. Te va răni forţe bine.
Mulţumesc domnule, dar îmi ajunge un om mai puţin plăcut.
Nu toate ne putem aştepta la norocul lui Jane..
Adevărat, dar e o plăcere să ştii... ca orice ţi s-ar putea întâmpla,
ai o mamă iubitoare care oricând va trage toate foloasele.
Nu ştiu ce-o să se aleagă de noi, chiar nu ştiu!
Şi nu suport gândul ca Charlotte Lucas va fi stăpână în casa asta!
Că voi fi nevoită să mă dau la o parte, şi să o văd luându-mi locul!
Draga mea, nu te mai gândi la aşa lucruri neplăcute. Să sperăm pentru mai bine.
Să ne amăgim că poate vei muri înaintea mea.
Nu trebuie să fii îngrijorată pentru mine, Lizzy.
Îl voi uita,
şi totul va fi ca înainte.
Dar îmi voi aminti întotdeauna despre el...
.. ca cel mai amabil bărbat pe care l-am cunoscut.
Asta e tot.
Nu am ce să sper şi nici de ce să mă tem...
.. sau să-i reproşez ceva. Cel puţin nu am avut de suferit din cauza asta.
Draga Jane.
Eşti prea bună. Eşti atât de drăguţă şi de nepăsătoare ca un înger.
- Nu mă tachina, Lizzy. - Nu te tachinez.
Sunt puţini oameni pa cer-i iubesc, şi sunt
şi mai puţini cei despre care am o părere bună.
Cu cât văd mai multe, cu atât îmi place mai puţin.
Jane, dacă ai merge la Londra?
Mătuşa şi unchiul Gardiner te vor lua cu
plăcere cu ei în Gracechurch Street după Crăciun.
- De ce să merg la Londra, Lizzy? - Fără motiv.
Să schimbi locurile şi societatea?
De ce aţi întârziat?
Am crezut că s-a răsturnat trăsura sau că v-au atacat bandiţii!
Nici vorbă, am ajuns la timp. Ce mai faci, Fanny?
Foarte rău, Edward. Nimeni nu ştie cât sufăr cu nervii mei.
- Dar eu nu mă plâng niciodată. - Aşa cel mai bine, Fanny. Eşti foarte bună.
- Ne-aţi adus cadouri? - Văd că nu te-ai schimbat, Lydia.
- De ce, nu am crescut? - Da, dra nu ca bun simţ.
Lizzy!
Intraţi, intraţi, abia o să aveţi timp să vă schimbaţi!
Suntem invitaţi la Philips diseară. Nu am
nici un chef să umblu de colo până colo noaptea.
Mai bina stau acasă să-mi odihnesc nervii.
Săraca Jane. N-aş vrea să credeţi că dau vina pe Jane!
Cine ar putea să spună ca Jane e de vină? E cea mai scumpa fata din lume!
Tocmai îi spuneam dragei mele surori Gardiner, ca a făcut ce a putut.
Dacă s-ar fi putut Bingley ar fi fost al ei.
A făcut tot ce-a putut, nimeni nu putea mai mult.
Dar, sora, când mă gândesc la Lizzy!
- Cred că îi e foarte greu, sora. - Foarte greu.
- Ar fi putut fi soţia dlui Collins'! - Cât ţi-ar fi plăcut!
Aceşti Lucas sunt aşa nişte oameni nesuferiţi.
Umbla numai după avantaje materiale!
Totuşi, sosirea ta acum este o mare consolare.
Şi suntem încântate să ne povesteşti despre noua moda a mânecilor lungi.
Mătuşa, pot să vi-l prezint pe domnul Wickham?
Înţeleg că sunteţi din Derbyshire, domnule Wickham.
- Aşa e doamna. Cunoaşteţi zona? - Foarte bine.
Mi-am petrecut cei mai frumoşi ani la Lambton.
Nu sunt nici cinci mile de locul unde m-am născut, Pemberley!
Pemberley! Cu siguranţa cel mai frumos loc din Derbyshire, şi, deci, din lume!
Vedeţi lucrurile la fel ca mine, doamna.
Aţi făcut cunoştinţă cu familia care deţine domeniul?
Nu.
Am avut norocul să fiu protejatul bătrânului domn Darcy.
Era cel mai bun om. Aş fi vrut să-l fi cunoscut.
Şi un patru de la mine, şi am terminat! Am câştigat iar!
Hai să dansăm. Vreau să dansez!
Mary!
Mary, cânta Grimstock.
Capital! Capital!
- Frumoase fete, nu-i aşa domnule Gardiner? - Aşa este, sir William.
- Cele mari în special, nu? - Aşa e.
Ar înfrumuseţa şi curtea de la St. James! Dar să nu uităm de cele mici!
Da, au braţe şi picioare,
Şi sunt trei din cele mai prostuţe fete din Anglia.
Când plecaţi în Kent?
Ne vom petrece noaptea nunţii la Casa Lucas, şi plecam spre Hunsford vineri.
O să-mi scrii, nu, Lizzy? Cred că nu voi putea pleca din Kent pentru un timp.
- Vreau să am ştiri de la tine cât mai des. - Şi vei primi cu siguranţă.
Tatăl meu şi Maria vor veni să mă vadă în martie. Lizzy, promite-mi că vei veni cu ei?
- Veţi fi cu toţii bineveniţi. - Cum aş putea refuza?
Dar doar dacă îmi promiţi ca voi putea vedea faimosul şemineu de la Rosings Park!
Chiar dacă ai vrea, n-o să poţi scăpa de asta!
Charlotte!
Ai întrebat-o? Vine cu noi la Hunsford?
- Da. - Bine!
Nu mă voi mai speria de Lady Catherine dacă eşti cu noi, Lizzy!
Cine dansează cu domnul Wickham?
E Mary King. Sta cu unchiul ei în Meryton.
- E drăguţă, nu-i aşa? - Frumuseţea nu-i e singura virtute, Maria.
Tocmai a moştenit 10,000 de lire, Înţeleg.
Asta da calitate!
E foarte greu. Şi îmi pare rău pentru Lizzy, pentru că n-a meritat asta.
Wickham a urmat-o pe d-şoara King până
la Barnet, pentru cele 10,000 de lire ale ei!
Aş dori ca cineva să moară şi să-mi lase 10,000 lire.
- Atunci toţi ofiţerii m-ar iubi! - Sunt sigur că aşa ar fi, draga Kitty.
- Crezi că era drăguţa, mama? - Nu, toate sunteţi mai frumoase ca ea.
Şi e mica şi plină de pistrui! Săracul Wickham. Cât trebuie să sufere.
Ianuarie 12.
Draga Lizzy, aici în Gracechurch Street toate sunt bune şi la locul lor.
Mătuşa şi unchiul sunt cum nu se poate mai atenţi şi drăguţi.
Ce-0mi lipseşte, draga Lizzy, e prezenţa ta, să mă faci să râd de mine.
Acum trei săptămâni, Când mătuşa a fost în aceea parte a oraşului,
am profitat ca s-o vizitez pe dna Bingley în Grosvenor Street.
Voiam s-a văd iar pe Caroline. Şi credeam că şi ea era bucuroasă să mă vadă,
poate puţin mai altfel de cât de obicei.
Mi-a reproşat că nu i-am spus că vin la Londra,
Cred că foarte ciudat ca ambele mele scrisori s-au pierdut.
Foarte ciudat.
Vizita mea n-a durat mult pentru ca Dna Hurst şi Caroline trebuiau să iasă în oraş.
La revedere, dsoara Bennet.
Au promis să mă vizite în Gracechurch Street într-o zi sau două.
Am aşteptat în fiecare dimineaţa timp de trei săptămâna,
şi, în fine azi a venit.
Ştiu, draga mea Lizzy, că nu te vei bucura pe socoteala mea,
când îţi voi spune că m-am înşelat cu privire
la purtarea d-soarei Bingley fata de mine.
A fost foarte clar că nu se bucura să mă vadă.
Când am întrebat de fratele ei, mi-a spus că ştie de prezenţa mea în oraş,
Dar că e prea ocupat cu dl Darcy şi sora acestuia.
Închei acum spunându-ţi,
ca dlui Bingley nu-i mai pasa de mine.
Lizzy! Vino repede! Denny şi Carter sunt aici.
Şi ghici cine? Wickham!
Am înţeles că plecaţi în Kent. Nu puteam să vă las să plecaţi fără să vă mai văd o dată.
Sunt bucuroasă că aţi venit. Mi-a lipsit conversaţia noastră.
Am auzit că trebuie să vă felicităm pentru viitoarea logodna cu d-şoara King?
Cred că mă urâţi.
De loc! Înţeleg, aşa cum surorile mele mai mici nu pot încă,
ca şi tinerii chipeş trebuie să trăiască din ceva, la fel ca toţi ceilalţi.
Dsoara Bennet...
.. Aş vrea să mă credeţi că dacă... în alte împrejurări...
Dacă dl Darcy nu ar fi avut un fiu.
Oh, da.
Dar viaţa e plină de încercări, după cum ne aminteşte Mary în fiecare zi.
Sincer, vă doresc toată fericirea din lume.
- Sunteţi foarte înţelegătoare. - Mă mândresc că sunt!
Cred că Jane ar fi mândră de mine.
Sper că vom fi prieteni totuşi.
Sunt sigură că vom fi, domnule Wickham.
Ei bine, Lizzy, te gândeşti numai la plăceri.
Nu te gândeşti ca săracii tăi părinţi vor suferi în absenta ta?
E o plăcere de care m-aş lipsi cu bucurie, tata, aşa cum bine ştii.
Dar o să fiu bucuroasă să o văd pe Charlotte.
Ce zici de dl Collins şi de faimoasa Lady Catherine de Bourgh?
Ca un bun cunoscător al prostiei umane, cred
că eşti nerăbdătoare să savurezi aceste delicii.
Pentru asemenea delectări, cred, domnule, ca nu trebuie să străbaţi aşa un drum lung.
Da. Ei bine, gândeşte-te la mine, Lizzy.
Până tu sau Jane vă veţi întoarce, nu cred că voi auzi două cuvinte înţelepte.
Îmi vei lipsi, draga mea.
Foarte bine. Pleacă acum.
Da, Maria. Tot pământul din stânga noastră aparţine de Rosings Park.
Tot? Oh, Lady Catherine trebuie că e foarte bogată!
Cred că! ŞI are foarte mult de oferit.
Sora ta a făcut o alegere bună!
Da, ei bine,
Cred că următoarea curba ne duce la Hunsford.
Sir William! Maria!
Vara Elizabeth.
Sunt onorat să vă primesc în umila mea casă!
- Draga Sir! - Dragul meu domn Collins!
Sunt onorat să vă primesc la Parsonage...
- Sunt fericită să te văd, Elizabeth. - Şi eu pe tine.
Scara, mă mândresc, se potriveşte perfect unui cleric în poziţia mea,
nu e nici prea searbăda, nici prea îndrăzneaţă.
N-am văzut o scară mai bine construită, domnule. La St. James' Court...
Cu toate ca nu se compară cu scările de la Rosings.
Spun scări, pentru că sunt mai multe, şi fiecare este foarte frumoasă.
Şi iată, dacă-mi permiteţi, vara Elizabeth.
Acesta este dormitorul tău cât timp vei sta la noi.
Şi cred că-l vei găsi confortabil şi potrivit.
Este o cameră foarte plăcută, într-adevăr.
Vă rog să observaţi acest dulap, vara Elizabeth.
- Ce ziceţi? - Ei bine...
Nu este chiar esenţa practicului simt al convenabilului?
Lady Catherine de Bourgh însăşi a fost amabilă
să ne sugereze să punem aceste rafturi.
Rafturi în dulap... Ce idee bună.
E bunătatea întruchipată. Nimic nu e prea mic
pentru a nu-l lua în seamă, nu-i aşa draga mea?
Este o vecină foarte atentă.
Cinăm la Rosings Park de două ori pe săptămână!
Şi nu ne lasă să mergem pe jos acasă.
Asta e generozitatea întruchipată, nu-i aşa, Maria?
Ni se oferă regulat trăsura Excelenţei Sale.
Ar trebui să spun una din trăsuri, pentru că are mai multe.
Şi acum, Sir William, v-aţi exprimat odată dorinţa de a-mi vedea grădina.
Dl Collins îngrijeşte singur grădina, şi-şi petrece o mare parte din zi în ea.
- Munca trebuie că-i facă bine. - Oh, da.
Îl încurajez să stea cât mai mult timp în grădină.
Şi mai trebuie să meargă şi la Rosings aproape în fiecare zi.
Aşa de des? E necesar?
Poate că nu. Dar recunosc că îl încurajez şi în această situaţie.
- Mersul e un bun exerciţiu. - Oh, aşa e.
Când e acasă, sta mult timp în bibliotecă,
de unde poate vedea bine drumul, în caz ca trăsura lui Lady Catherine trece pe-aici.
- Şi tu preferi să stai aici? - Da.
Deci, se întâmplă să treacă o zi întreagă
în care ne vedem doar câteva minute.
Înţeleg.
Astfel am aflat că pot să-mi petrec timpul singura în mod plăcut.
Sunt foarte...
.. mulţumită de această situaţie, Lizzy.
- Charlotte, vino repede! - Ce este?
Lizzy! Lizzy!
Vino în bucătărie. Ce privelişte! Hai repede!
Uite, Lizzy!
Asta e? Credeam c-au intrat porcii în grădină!
- E doar Lady Catherine şi fata ei. - Nu, aia e bătrâna d-şoara Jenkinson.
Cu ea e şi d-şoara Anne de Bourgh!
Ce nesimţire s-o ţină pe Charlotte în vântul ăsta!
- Ce mica e! - Îmi place ţinuta ei.
Arata slăbită şi supărăcioasă Da, i să potriveşte bine.
Îi va fi o bună soţie.
Cine, Lizzy?
Fiţi atenţi la ferestre.
Sunt 64 în total. 64!
Şi ştiu dintr-o sursa autorizată că numai geamurile au costat 600 de lire!
E o clădire foarte frumoasă şi bine situată, domnule.
Şi are o groază de ferestre.
Să nu te simţi neplăcut, draga verişoara, din cauza hainelor tale.
Lady Catherine nu cere de la toată lumea aceeaşi
eleganta a hainelor pe care o etalează ea sau fiica ei.
Nu te va desconsidera din cauza hainelor.
Îi place să păstreze distincţia rangului.
Mulţumesc, domnule Collins, e o mare mângâiere.
Un doctor te va ajuta cel mai bine.
Ai grijă să fie numai Nicholson, domnule Collins.
O să fiu foarte supărată dacă te duci la altcineva.
Nu am nici cea mai mica intenţie, Lady Catherine.
Nici cea mai mica intenţie.
Ei bine.
Prietena ta pare a fi o fată foarte bine crescută, domnule Collins.
Proprietatea tatălui tău va fi moştenită de dl Collins, înţeleg.
Da, doamna, şi sunt, credeţi-mă...
Ai fraţi şi surori, d-şoara Bennet?
Da, doamna, sunt a doua născută din cinci fete.
Şi din surorile mai tinere, a ieşit vreuna în societate?
- Da, doamna, toate. - Toate?
Ce? Toate cinci dintr-o dată?
Cele mai tinere înainte de a se mărita cele mai mari?
Cele mai mici sunt foarte tinere?
Da, doamna, cea mai mica nu a împlinit 16 ani.
Ei bine!
E prea tânără ca să iasă în societate.
Dar, doamna, cred că ar fi foarte greu pentru surorile mele mai mici,
să nu aibă parte de societate şi distracţie,
doar fiindcă surorile lor mai mari nu au posibilitatea sau înclinaţia să se mărite.
Sir William, nu eşti de aceeaşi părere?
- Ei bine... - Pe cuvântul meu!
Eşti foarte hotărâtă în opiniile dumneavoastră pentru o fată aşa de tânăra!
Spuneţi-mi vă rog, care e vârsta dumneavoastră?
Având trei surori mai mici care sunt destul de mari,
nu vă puteţi aştepta să vă spun vârsta mea.
D-şoara Bennet, sunt sigură că nu puteţi avea mai mult de 20.
Deci nu ai nici un motiv să-ţi ascunzi vârsta!
Nu am încă 21.
Dna Collins, v-am spus ca Lady Metcalf mă vizitat ieri
pentru că i-am trimis-o pe d-şoara Pope? "Lady Catherine," a zis,
"mi-ai dăruit o comoară." Da!
Da.
Chiar că e frumos.
Cred că aş ajunge să-mi placă aceste dealuri şi păduri tot atât de mult cât ţie.
Lizzy?
Suntem aici de trei săptămâni, şi am cinat deja de şase ori la Rosings Park!
- Nu m-am aşteptat să fie de atâtea ori! - Nu, nici eu.
Draga mea!
Maria! Vara Elizabeth!
Dl Darcy a sosit la Rosings!
Şi cu el a venit şi vărul lui, colonelul Fitzwilliam!
Fiul cel tânăr al lui Earl of Matlock!
Ne-au făcut o mare onoare. Vin să ne viziteze!
- Când, draga? - Chiar acum, dna Collins!
Sunt chiar în spatele meu! Mai repede!
Acest lucru ţi se datorează. Dl Darcy
nu ar fi venit aşa de repede să mă viziteze pe mine.
Te înşeli, deoarece mă dispreţuieşte la fel de mult cât îl dispreţuiesc şi eu.
Grăbiţi-vă! Grăbiţi-vă!
- Sunt încântat să vă cunosc în fine! - În fine, domnule?
Am auzit multe despre dumneavoastră, şi se pare că nu e nimic exagerat.
Pot să cred acest lucru. Dl Darcy e cel mai sever critic al meu.
Sper că vă vom vedea destul de des la Rosings.
- Îmi place o conversaţie veselă. - Nu prea găseşti aşa ceva la Rosings Park?
Mătuşa mea vorbeşte mult, dar rar aşteaptă un răspuns.
Prietenul meu de-abia vorbeşte când vine în Kent,
cu toate ca-n alte părţi e foarte elocvent.
Nimeni nu cânta.
- Sper ca dumneavoastră cântaţi? - Un pic şi foarte prost.
- Nu aş vrea să vă înşel aşteptările - Sunt sigur că sunteţi modesta.
Orice destindere ar fi binevenită.
Puteţi să-mi spune de ce se uita tot timpul
dl Darcy la mine? Ce credeţi că îl deranjează?
- Sper ca familia dumneavoastră e sănătoasa. - Da, mulţumesc.
Sora mea a fost în oraş în ultimele trei luni. Nu aţi văzut-o?
Nu.
Nu, n-am avut plăcerea.
Dl Darcy şi cu mine nu suntem cei mai buni prieteni.
Sunt surprins.
De ce aţi fi? Eu întotdeauna cred în prima impresie,
iar bună lui părere odată pierdută, e pierdută pentru totdeauna.
Deci, vedeţi, e o cauză pierdută, nu-i aşa, Colonele Fitzwilliam?
Nu vei cânta niciodată bine, Miss Bennet, dacă nu vei exersa mai mult.
Poţi veni la Rosings cât de des vrei,
şi să cânţi la pian în camera d-soarei Jenkinson.
Nu vei deranja pe nimeni în aceea parte a casei.
Mulţumesc, doamna.
Cred că sunt puţini oameni în Anglia care să se bucure mai mult decât mine de muzică.
Sau să aibă mai mult bun gust.
Şi dacă aş fi învăţat să cânt, aş fi fost o profesionistă.
La fel ca Anne.
Vreţi să mă speriaţi domnule Darcy, venind aici să mă ascultaţi cum cânt?
Nu mi va fi frică.
Curajul meu creşte cu fiecare încercare a dv de a mă intimida.
Ştiu că găsiţi o mare plăcere în a aproba opinii care nu sunt ale dumneavoastră
Vărul dv vă va spune să nu credeţi nimic din ceea ce spun, Colonele Fitzwilliam.
- Urat din partea lui, nu-i aşa? - Chiar aşa, Darcy!
Şi nepoliticos, pentru că mă provoacă să-i răspund
şi să spun ceva despre purtarea lui în Hertfordshire,
care ar şoca unele din cunoştinţele sale.
- Nu mi-e frică de dumneavoastră - De ce mă puteţi acuza?
Aş vrea să ştiu cum se comporta printre străini!
Prima dată l-am văzut pe domnul Darcy la un bal,
unde a dansat doar patru dansuri,
cu toate că erau puţini bărbaţi, şi erau mai multe doamne care nu aveau partener.
- Îmi pare rău, dar aşa a fost. - Nu-mi vine să cred!
Mă tem că nu prea ştiu să mă prezint singur unor persoane străine.
Să-l întrebăm de ce?
De ce un om bine crescut şi educat, care a trăit în lumea bună,
nu poate să se prezinte unor persoane necunoscute?
Eu...
Nu am acel talent pe care îl au alte persoane,
de a discuta cu uşurinţa vi oameni necunoscuţi.
Nu cânt la acest instrument atât de bine pe cât aş vrea,
dar am crezut că e din vina mea, pentru că nu mi-am dat silinţa să exersez destul!
Aveţi perfectă dreptate. V-aţi folosit timpul mult mai bine.
Nici o persoană care ar avea privilegiul de a vă auzi cântând nu ar gândi altfel.
Nici unul dintre noi nu ştie să-şi etaleze cunoştinţele în faţa străinilor.
Despre ce vorbiţi? Ce spuneaţi, dsoara Bennet?
Trebuie să iau şi eu parte la conversaţie!
Cât despre fata ei, e o creatură bolnăvicioasă
care nu ştie să converseze şi nu are nici un talent.
Îmi pare rău să fiu aşa de critica cu sexul nostru, dar...
Dlui Darcy nu-i place de ea şi o tratează cu aceeaşi indiferenţa ca pe toţi ceilalţi,
dar Lady Catherine e hotărâtă să-l aibă de ginere,
şi nu e o femeie care să fie contrazisă.
Dl Darcy.
Dna Collins şi Maria au plecat chiar acum în Hunsford cu vărul meu.
Mă găsiţi singura în dimineaţa asta, domnule Darcy.
Vă rog să mă scuzaţi. Nu vreau să vă tulbur intimitatea.
Îi scriam surorii mele Jane în Londra.
Dl Bingley şi surorile sale erau bine, sper, atunci când aţi părăsit Londra?
Foarte bine, mulţumesc.
Am înţeles că dl Bingley nu ştie când se va mai întoarce în Netherfield?
E probabil că nu va petrece acolo mult timp de acum înainte.
Dacă e aşa, e mai bine dacă ar vinde locul.
Nu aş fi surprins dacă ar face aşa, imediat cum s-ar ivi o ofertă.
Pare o casă foarte confortabilă.
Lady Catherine, cred, a participat mult la
îmbunătăţirea ei de când a venit domnul Collins.
Aşa e. Şi nu şi-ar fi putut pune bunăvoinţa într-un mai bun recipient.
Se pare că dl Collins este foarte fericit de soţia pe care a ales-o.
Aşa este. Deşi, văzută într-o lumină mai bună este o alegere bună şi pentru ea.
Trebuie să fie plăcut pentru ea să locuiască aşa de aproape de familia sa.
Aproape? Sunt aproape 50 de mile!
Ce înseamnă 50 de mile pe un drum bun? Da, o distanţă mică.
Aproape sau departe sunt termeni relativi. E posibil ca
o femeie să se stabilească prea aproape de familia sa.
Da, aşa e.
Nu cred că ai vrea să stai tot timpul aproape de Longbourn.
Nu vă voi mai ocupa mai mult din timpul dumneavoastră
Vă rog să transmiteţi salutările mele dnei Collins şi surorii sale.
Nu, te rog, nu te deranja.
- Dsoara Bennet! - Colonel Fitzwilliam.
Am făcut turul anual al Park-ului. Vreţi să mergem împreună?
Cu plăcere.
Îl cunoaşteţi pe dl Bingley şi pe surorile sale?
Un pic.
Bingley a un bărbat plăcut, un gentleman. E bun prieten cu Darcy.
Da. Dl Darcy e foarte drăguţ cu dl Bingley, şi se pare că are mare grijă de el.
Da, cred că Darcy tine mult la el.
Eu... am înţeles că se laudă cu faptul
că l-a salvat pe dl Bingley de o căsătorie nepotrivită.
Dl Darcy a motivat cumva intervenţia să?
Am înţeles că au fost puternice obiecţii cu privire la femeie.
Şi cu ce drept şi-a arogat el rolul de judecător?
Credeţi ca intervenţia lui a fost binevenită?
Nu cred că dl Darcy are dreptul de a spune când trebuie să fie fericit prietenul său.
Dar, aşa cu spuneţi nu cunosc amănuntele.
Poate că sentimentele nu erau destul de puternice.
Poate că nu.
Dar dacă s-ar fi iubit, ar scădea din onoarea triumfului vărului meu, nu-i aşa?
- Nu vă e bine dsoara Bennet? - M-a luat o durere de cap.
Poate că am mers prea mult azi.
Haideţi s-o luăm pe scurtătura.
Eşti sigură? Aş sta cu plăcere acasă cu tine şi aş suporta supărarea Lady-ei Catherine.
Draga Charlotte, te rog să te gândeşti...
O să fie bine. E doar o durere de cap. O să traca, mai ales dacă rămân singura.
Sunt sigur că, atunci când îi vom explica lui
Lady Catherine motivele pentru care lipseşti,
nu se va supăra, pentru că are un spirit atât de generos...
- Dragul meu, timpul! - Dragă! De ce n-ai spus mai devreme?
Nu pot să enumăr ocaziile
în care Excelenta Să m-a făcut atent la importanta punctualităţii...
Iertaţi-mă. Sper că vă simţiţi mai bine.
Aşa e, mulţumesc.
Vreţi să staţi jos?
Mă zbat în zadar. Nu se mai poate aşa!
Sentimentele mele nu mai pot fi reprimate.
Trebuie să mă lăsaţi să vă spun că vă admir foarte mult şi că vă iubesc.
Declarând acestea sunt conştient ca voi acţiona împotriva voinţei familiei mele,
prietenilor mei şi, mai e nevoie să spun, împotriva propriei mele judecaţi.
Diferenţa dintre familiile noastre face din
orice alianţă între noi o legătură repudiata.
Ca un om raţional nici eu nu pot s-o văd altfel, dar nu am ce face.
Chiar din primele momente am simţit pentru dumneavoastră..
.. a admiraţie deosebită,
care, în ciuda luptelor mele lăuntrice a depăşit orice obiecţie.
Vă rog să puneţi capăt suferinţei mele şi să consimţiţi să fiţi soţia mea.
În asemenea cazuri, cred că în mod normal ar trebui să-mi exprim mulţumirile.
Dar eu nu pot.
Nu mi-am dorit niciodată să aveţi o părere bună despre mine,
iar dumneavoastră mi-aţi arătat destul de clar că nu aveţi una.
Nu vreau să cauzez suferinţa nimănui, iar dacă am făcut-o, a fost fără să vreau,
şi sper că va fi de scurta durata.
Şi acesta este singurul răspuns pe care îl voi primi?
Aş putea să întreb de ce sunt respins atât de direct.
Mă întreb de ce aţi ales să-mi spuneţi, cu o dorinţă atât de evidenta de a mă jigni,
că mă plăceţi împotriva voinţei, gândirii şi chiar a caracterului dv!
Nu e acesta un motiv bun pentru a fi atât de necurtenitoare, dacă aşa am fost?
Am toate motivele din lume să nu îmi placa de dumneavoastră
Ce m-ar face să-l accept pe bărbatul care a ruinat fericirea surorii mele?
Puteţi nega că aţi făcut asta?
Nici nu vreau să neg acest lucru.
Am făcut tot ce am putut pentru a o separa pe sora dv
de prietenul meu şi mă bucur că am făcut acest lucru.
Cu el am fost mai blând decât cu mine însumi.
Nu numai pentru acest lucru vă urăsc.
Cu mult înainte, v-am urat atunci când am auzit povestea dlui Wickham.
- Cum vă puteţi apăra acum? - Arătaţi un deosebit interes acestui domn!
Oricine ar cunoaşte nenorocirea să ar simţi la fel ca mine.
Nenorocirea să! Da, într-adevăr, nenorocirea să e mare!
Şi suferinţa pe care i-aţi cauzat-o! L-aţi redus la stadiul actual de sărăcie,
şi totuşi trataţi nenorocirea să cu nepăsare şi ridicol!
Şi aceasta este opinia dv despre mine?
După aceste fapte sunt cu adevărat vinovat.
Poate că aceste jigniri ar fi fost iertate dacă dacă mândria ta n-ar fi rănită
de mărturisirea scrupulelor mele care m-au făcut să ezit în a-mi prezenta intenţiile.
Ar fi trebuit poate să vă ascund frământările mele şi să vă flatez.
Dar nu este deloc în firea mea să mă ascund.
Şi nu mi-e ruşine de ceea ce simt. Sunt sentimente fireşti.
Vrei acum să mă bucur de inferioritatea situaţiei dumneavoastră?
Să mă felicit pentru că voi avea cunoştinţe cu o situaţie mult sub a mea?
Vă înşelaţi, domnule Darcy.
Declaraţia dumneavoastră m-a ferit să am orice remuşcare refuzând propunerea dv,
dacă aceasta ar fi fost făcută într-o manieră mai cavalerească.
Nimic nu m-ar fi putut tenta să accept această propunere.
În primul rând, purtarea dumneavoastră m-a convins
de aroganta dumneavoastră, vanitatea dv, şi dispreţul pentru sentimentele celorlalţi.
Într-o lună, am simţit că sunteţi ultimul om cu care m-aş mărita!
Aţi spus destul, doamna.
Vă înţeleg perfect sentimentele...
.. şi acum trebuie să mă ruşinez de cele pe care le-am avut.
Vă rog să mă iertaţi că v-am făcut să pierdeţi timpul...
.. şi să acceptaţi cele mai bune urări de sănătate şi fericire.