MÂNDRIE ŞI PREJUDECATĂ După un roman de Jane Austen
Episodul 4
Traducerea şi adaptarea Eugen Roşu
Sunteţi cel din urmă bărbat cu care m-aş mărita vreodată!
Cunoşti vreun motiv care să mă ispitească? Aroganţa, înfumurarea,
şi dispreţul egoist ce-l aveţi pentru sentimentele celorlalţi!
Mi-am întărit părerea atunci când l-am auzit pe
dl Wickham vorbind despre aranjamentele dvs cu el.
În sfârşit, mă pot apăra singură.
V-aţi aştepta să mă bucur înăuntrul legăturilor dvs?
Să mă bucur la speranţa unor rubedenii a căror situaţie socială îmi este inferioară?
Greşiţi, dle Darcy.
Declaraţia dvs cu greu mă va face să cred că am greşit refuzându-vă,
că v-aţi comportat ca un adevărat gentilom.
Cine este acolo, Fitzwilliam?
- Darcy! Ne pierduserăm orice speranţă! - Este nepotul meu?
Unde ai fost? Lasă-l să intre, să se explice!
Nu. Mă vei ierta.
- Mă vei ierta. - Darcy, nu te simţi bine?
Ba da, mulţumesc, dar am o chestiune urgentă. Te rog, să mă scuzi.
Fitzwilliam, transmite-i scuzele mele Lady-ei Catherine.
Domnişoarei Elizabeth Bennet.
Nu vă neliniştiţi, doamnă, la primirea acestei scrisori,
de teamă că va cuprinde vreo repetare a sentimentelor sau o reînnoire
a propunerii care aseară v-au dezgustat atât.
Dar îngăduiţi-mi să mă apăr împotriva acuzaţiilor aduse.
Mai cu seamă la cele cu referire la dl Wickham,
care, de sunt adevărate, ar fi dureros, dar sunt întru totul nefondate,
şi pe care nu le-aş putea decât respinge ca neadevărate
înainte ca dumneata să faci parte din familia mea.
Dl Wickham este fiul unui om deosebit de respectabil,
care a administrat domeniile familiei.
Însuşi tatăl meu l-a îndrăgit şi l-a stimat în mod deosebit.
Copii fiind, ne-an jucat împreună.
După decesul prematur al tatălui său,
tata l-a întreţinut la şcoală şi apoi la Cambridge
cu speranţa de a urma o carieră duhovnicească.
Dar, din acel moment, George Wickham a avut un comportament de depravare.
Bunul meu părinte s-a prăpădit în urmă cu cinci ani.
Ataşamentul său faţă de dl Wickham a rămas neştirbit până la sfârşit,
dorind să-i ofere o parohie bogată îndată ce se va ivi una vacanţa.
Dl Wickham şi-a declinat orice interes faţă de cariera preoţească,
iar în schimbul acesteia, a solicitat şi i s-a acordat suma de 3.000 de lire.
Şi-a exprimat dorinţa de a studia dreptul.
Mai degrabă am sperat decât am crezut că este sincer.
Mulţumesc.
Îţi sunt profund îndatorat.
Am rulpt orice legătură dintre noi.
Georgiană.
Eliberat de orice constrângere,
a dus o viaţă de lene şi depravare.
Cum a trăit, n-am cunoştinţă.
Dar vara trecută, drumurile noastre s-au întâlnit din nou, sub auspicii neplăcute,
pe care mi-aş fi dorit să le fi uitat.
Sora mea, Georgiană, care este cu zece ani mai mică,
a fost lăsată sub tutela colonelului Fitzwilliam şi a mea.
Cam acum un an, a fost luată de la şcoală şi a plecat la Ramsgate,
şi dată în grija dnei Younge, în al cărei caracter, din nefericire, ne-am încrezut.
Şi într-acolo s-a îndreptat Mr Wickham, cu un scop anume.
A fost convinsă să creadă că este
îndrăgostită şi să consimtă să fugă de acasă.
Avea atunci numai 15 ani.
Le-am făcut întâmplător o vizită cu o zi-două înainte de fuga plănuită.
Nefiind în stare să îndure şi ofensă unui frate, pe care-l
considera ca pe un tată, mi-a mărturisit totul.
Vă imaginaţi cum m-am simţit şi ce măsuri am luat.
Dl Wickham a părăsit imediat localitatea.
Vino.
Ţinta dlui Wickham era, fără îndoială, averea de 30000 de lire a surorii mele.
Al doilea motiv fusese să se răzbune pe mine.
Izbutise. Răzbunarea i-a fost, într-adevăr, totală.
Aceasta este, doamnă, relatarea cinstită a tuturor faptelor dlui Wickham.
Eşti palidă, Lizzy. De ce nu mănânci ceva?
- Cu siguranţă te vei simţi mai bine. - Mă simt bine, Charlotte.
Am stat prea mult în casă. Am nevoie de aer curat şi mişcare.
În acest anotimp, pădurea din jurul Rosings-ului este minunată.
Domnişoară Bennet!
Domnule Darcy.
M-am plimbat un timp prin crâng în speranţa de a vă întâlni.
Îmi faceţi cinstea de a citi această scrisoare?
Aceasta este o scurtă relatare a legăturii mele cu dl Wickham,
iar pentru autentificare pot apela la mărturia colonelului Fitzwilliam,
care cunoaşte fiecare amănunt.
Nu ştiu ce minciuni v-a spus dl Wickham,
dar sper că mă veţi achita de comportament crud faţă de el.
Mai bine nu l-aş fi cunoscut pe dl Darcy. Ar fi putut apărea scene neplăcute mie.
Cealaltă acuză ce mi-a fost adusă, este că, neţinând seama de sentimentele celorlalţi,
l-am despărţit pe dl Bingley de sora dumneavoastră.
Nu vreau să neg, nici să-mi aduc reproşuri că am acţionat astfel.
Nu mai fusesem în comitatul Hertford înainte de al fi văzut pe Bingley admirându-vă sora,
dar până la serată dansantă de la Netherfield
n-am suspectat o apropiere serioasă.
Părtinirea lui era evidentă, dar, deşi ea i-a primit cu plăcere avansurile,
n-am sesizat vreun simptom deosebit.
Seninătatea chipului ei m-a convins că inima nu-i era uşor de cucerit.
O presupunere de netolerat!
Nu doream s-o cred indiferenţa. Credeam într-o convingere imparţială.
Foarte imparţială!
Nu i-ai prins pe cei doi domni! Au venit să-şi ia rămas bun!
A fost aici dl Darcy?
A plecat direct, însă colonelul te-a aşteptat
mai bine de o jumătate de oră! Au plecat în străinătate!
Cu greu vom îndură această pierdere.
Cât despre obiecţiile cu privire la căsătorie,
situaţia familiei dvs, deşi dezaprobatoare,
e nimic pe lângă ceea ce lasă să se înţeleagă că şi-ar dori mama dvs.,
surorile mai mici şi uneori, tatăl dumneavoastră.
A fost foarte bine, copilă. Ne-ai delectat îndeajuns.
Acum va urma o căsătorie impozantă!
Şi ştii că voi arunca fetele în calea bărbaţilor cu stare!
Prietenul meu a părăsit Netherfield şi a plecat la Londra a doua zi.
Acolo i-am arătat dezavantajele unei căsătorii cu sora dumneavoastră.
Nu mi-a fost greu să-l conving de faptul că surorii dvs. îi este indiferent.
Pentru aşa ceva, nu mă învinovăţesc.
Pentru ruinarea speranţei ei la fericire? Da, sunt convins de asta, om hain!
Din comportamentul meu, de un singur lucru îmi pare rău.
Mă mir!
Că i-am ascuns prezenţa surorii dvs. în oraş.
Probabil că aceasta nu mă onorează.
Totuşi, am făcut-o cu cele mai bune intenţii.
Nu mai am ce adăuga despre acest subiect, şi nu am de ce-mi cere scuze.
Insuportabil!
- Lizzy! - Charlotte, o să întârziem!
Lizzy!
M-am străduit să socotesc de câte ori ne-a invitat Lady Catherine până aţi sosit.
Cred că de peste zece ori!
- Unsprezece, cu asta! - Unsprezece!
Poftim! Aţi fost favorizate de o deosebită bunăvoinţă.
- Nu sunteţi de acord, dră Elizabeth? - Da!
Cine ar fi de altă părere?
Şi, în sfârşit, aţi onorat această ultimă invitaţie.
O pierdere grea. Nici nu ştiu cum aş fi îndurat lipsa companiei domniei sale!
O simţiţi cu tărie!
Da, chiar aşa, sărmana mea verişoară.
Erau nişte tineri atât de minunaţi, şi atât de ataşaţi mie!
Le-a părut tare rău că pleacă, dar aşa sunt ei mereu!
Dragul de colonel, s-a stăpânit mai bine,
însă Darcy părea mai afectat.
S-a ataşat tot mai mult de Rosings.
Eşti tare posomorâtă în această dimineaţă, dră Elizabeth Bennet.
Abia dacă ai schimbat două vorbe. Eşti abătută?
- Nu. - Ba da, vino-ţi în fire.
Nu trebuie dă vă supere plecarea de la Rosings şi slavă...
Scrie-i mamei dumitale şi spune-i că vrei să mai rămâi.
- Cu siguranţă se va putea lipsi de d-ta două săptămâni. - Dar tata n-ar putea.
M-a scris să mă întorc degrabă.
Sunteţi tare amabilă, dar cred că ar trebui să plecăm vineri, cum am stabilit.
Dacă mama se poate lipsi, atunci şi tatăl trebuie să poată.
Fiicele nu sunt niciodată importante pentru un tată.
Iar dacă ar fi să rămâi o lună,
aş putea să te iau cu mine la Londra, în caleaşcă!
Nu mă împac cu ideea ca două tinere să călătorească singure cu diligenţa.
Nu se cade!
Sunt excesiv de atentă cu asemenea lucruri.
Unchiul va trimite un servitor după noi când vom schimba diligenţa.
Unchiul dumitale! Are servitor, nu-i aşa?
Mă bucur că aveţi pe cineva care
să se gândească la aşa ceva. Unde veţi schimba caii?
- La Brom... - Bromley, desigur.
Amintiţi numele meu şi vor fi mai atenţi.
Sunteţi foarte amabilă.
Într-adevăr, suntem îndatoraţi cu toţii domniei sale, de bunăvoinţa...
Da, dar e de-a dreptul enervant!
Ce faci? Am crezut că cuferele vor fi afară până la micul dejun.
Lady Catherine a fost foarte severă cu modul de aşezare al hainelor,
aşa că n-am putut să dorm
şi sunt hotărâtă să o iau de la capăt!
Maria, sunt lucrurile tale.
Le aranjezi cum pofteşti. Lady Catherine nu va şti!
Draga mea surioară, ai multe de povestit tatălui dumitale...
Adu-o aici.
Ei bine, verişoară...
... aţi văzut acum ce fericită e situaţia noastră.
Intimitatea noastră la Rosings e o binecuvântare cu care puţini se pot mândri!
- Într-adevăr, aşa-i. - Într-adevăr.
Acum, ne-ai văzut fericirea. Te gândeşti probabil
că prietenul dumitale a făcut o alianţă norocoasă.
Poate, chiar mai mult...
- Dar mai bine tac. - Eşti un om bun.
Te asigur, din tot sufletul, că-ţi urez o căsătorie fericită.
Eu şi Charlotte gândim la unison.
Parcă am fost plămădiţi unul pentru celălalt!
Parcă mai ieri am venit!
- Şi câte s-au întâmplat! - Într-adevăr, multe.
Am cinat de nouă ori la Rosings!
Câte aş avea de povestit!
Câte aş avea de tăinuit.
Daţi-mi voie să vă spun cât de mult vă admir şi vă iubesc.
Lizzy!
Să vă văd feţele când aţi privit în sus!
Nu vă aşteptaţi să vă venim în întâmpinare.
Nu, nu ne aşteptam.
Poftim. Nu-i frumos? Şuncă caldă, carne de porc, salate şi multe lucruri gustoase!
Am vrut să vă ospătăm, dar împrumutaţi-ne nişte bani,
că i-am cheltuit pe ai noştri! Poftim!
- Nu-i drăguţă, dar am ţinut s-o cumpăr. - E vulgară, nu-i aşa?
- Foarte urâtă. De ce ai cumpărat-o? - Mai erau vreo două, trei mai urâte!
Am s-o desfac şi am să încerc să fac una mai frumoasă.
Nu contează ce porţi, regimentul de la Brightone e plecat toată vara!
- Suntem distruse! - Tata refuză să ne ia la Brighton.
- Mă bucur să aud asta. - Tu n-ai vrea să mergi la Brighton?
- Nu. - Noi am vrea.
Ba, o să-i placă când va afla veşti despre o anumită persoană!
- Să-i spunem? - Da, să vedem dacă se înroşeşte!
Poţi să te retragi. Te chemăm dacă e nevoie.
Prea bine, domnişoară.
Wickham nu se mai căsătoreşte cu Mary King!
A fost dusă la Liverpool, iar Wickham este salvat!
Poate că Mary King e salvată.
Dar au fost foarte atraşi unul de celălalt, nu-i aşa?
Nu şi din partea lui! Nu dă o ceapă degerată pe ea.
Cine s-ar încurca cu o pistruiată mică?
Nu mă privi aşa, Lizzy. Crezi c-o bârfesc! Dă-mi ţelină, Kitty.
Vă bucuraţi că am venit? Am să fiu bine-dispusă pe drum.
- Kitty, îmi storceşti cutia! - Trebuia s-o pui pe trăsură!
- Dacă nu te-ai mai tolăni, ar fi loc. - Tu te tolăneşti, nu eu.
Te-a cerut dl Darcy în căsătorie! Nu pot să cred!
Cine te cunoaşte n-are de ce să se mire.
Dar mereu are o atitudine severă, distantă.
Şi totuşi, mereu a fost îndrăgostit de tine! Bietul domn Darcy.
Nu mi-e chiar atât de milă de el.
Are alte sentimente care-l vor îndepărta de mine.
- Nu mă învinuieşti că l-am refuzat? - Să te învinuiesc? Nu.
Dar mă învinuieşti că am vorbit fără perdea cu Wickham?
Nu. Cum i-ai ghicit caracterul desfrânat? Dacă era într-adevăr atât de rău.
Nu pot să cred că dl Darcy ar fi putut născoci o asemenea calomnie,
care s-o implice şi pe sora să.
Nu, trebuie să fie adevărat.
- Probabil a fost o eroare regretabilă. - Nu, Jane. N-a fost!
Nu poţi să-i iei pe amândoi de buni!
Din ei doi ar ieşi unul bun.
Eu înclin să cred că-i numai vina dlui Darcy.
Bietul domn Darcy.
Bietul domn Wickham! Avea o înfăţişare atât de blândă.
Da. Mi-e că unul e numai bunătate, iar celălalt pare să fie om bun!
Dar Lizzy, sunt convinsă că atunci când ai citit scrisoarea prima dată,
n-ai fost atât de lămurită ca acum.
Aşa-i.
N-am fost în apele mele. Până atunci, nu mă cunoşteam prea bine.
Şi n-am avut-o pe Jane să mă mângâie.
Ce dor mi-a fost de tine!
Aş vrea să-mi dai un sfat.
Cunoştinţa noastră a fost informată de adevăratul caracter al dlui Wickham?
Nu există o ocazie de a-l prezenta în termeni atât de duri.
- Tu ce crezi? - N-am să încerc.
Dl Darcy nu m-a autorizat s-o fac publică, mai ales lucrurile referitoare la sora să.
Iar restul, cine o să creadă?
Prejudecata tuturor faţă de dl Darcy este atât de violentă,
iar Wickham va pleca în curând.
Cred că momentan n-ar trebui să spunem nimic.
Da, sunt de acord.
Probabil că deja se căieşte pentru ce a făcut, şi e nerăbdător să se îndrepte.
Să nu-l facem să dispere.
Mi-ar plăcea să am şi eu o părere atât de bună despre oameni ca tine.
Lizzy, nu vorbeşti tu cu tata despre plecarea la Brighton? Pe tine te ascultă.
Mă flatezi, Lydia. Oricum, n-am de gând să-l conving.
A fost o idee bună că regimentul a fost îndepărtat de Meryton,
şi că noi am fost îndepărtate de regiment.
- Cum poţi să vorbeşti aşa? - Foarte simplu, mamă.
O singură companie ne-a provocat asemenea ravagii, dar o tabără întreagă?
- O tabără întreagă! - Îmi amintesc când eram tânără.
Am plâns două zile când a plecat regimentul colonelului Miller.
- Am crezut că mi se frânge inima! - Şi a mea are să se frângă.
Şi a mea!
Gata, dragele mele. Tatăl vostru e hotărât să fie crud.
Mărturisesc că aşa este.
Regret că frâng inimi, dar n-am de gând să cedez.
Mie n-are să mi se frângă inima, tata.
Plăcerile de la Brighton nu mă încântă. Prefer să citesc o carte.
Dna Forster zicea că ar vrea să meargă la mare.
Şi mie mi-ar plăcea să merg la mare!
- Puţină baie în mare m-ar pune pe picioare! - Totuşi, rămân de neclintit.
Mă bucur că te-ai întors, Lizzy. Mă bucur că te-ai întors şi tu, Jane.
Vreau să merg la Brighton!
Nu eşti fericită, Jane.
- Mă doare să te văd aşa. - Aşa sunt...
Încă îl prefer pe dl Bingley celorlalţi bărbaţi pe care i-am cunoscut,
şi Lizzy, îl cred...
Am greşit, asta-i tot.
Sunt hotărâtă să nu mă mai gândesc la el.
Şi cu asta, basta.
Am să fiu cea de dinainte, ca şi cum nu l-aş fi cunoscut.
Zău, Lizzy, promit. O să-mi treacă.
Am să fiu ce de dinainte. Voi fi foarte mulţumită.
Lizzy, ce zici că Jane e atât de tristă?
Nu cred că a fost ceva cu Bingley la Londra.
Un nemernic! Cred că acum Jane nu mai are nici o şansă.
- Dacă el s-ar întoarce la Netherfield. - Sunt şanse mici, mamă.
Cum vrea el.
Nimeni nu vrea ca el să vină!
Mereu am spus că s-a comportat urât cu fata mea! În locul ei, m-aş împăca cu situaţia.
M-aş bucura dacă ar muri de inimă rea, iar el va regreta ce a făcut!
Deci, familia Collinse locuieşte bine?
Sper să dureze.
Bănuiesc că au şi discutat situaţia de a pune
mâna pe casa asta după moartea tatălui tău?
Se comportă de parcă ar fi deja a lor.
N-au discutat aşa ceva de faţă cu mine.
Sunt convinsă că vorbesc când sunt singuri!
Dacă pot pune mâna uşor pe tot mai bine
Mi-ar fi ruşine să iau o casă ce doar mi-a fost substituită!
Mamă! Lizzy!
Ia, ghiciţi! Ba nu, mai bine vă spun eu.
M-a invitat dna Forster, ca prietenă, să merg cu ea la Brighton.
Colonelul Forster va închiria o casă pentru noi!
Vai, Lydia, ce mă bucur!
- Ce onoare să fii aleasă tu! - Nu-i necinstit, Lizzy?
Dna Forster ar fi putut la fel de bine să mă ia pe mine.
Nu-i sunt eu cea mai bună prietenă, dar drept era să mă fi chemat.
Mai ales, că sunt cu doi ani mai mare.
Am să-i iau un cadou. Nu trebuie să rămână îmbufnată că m-a ales pe mine.
Nu te bucura, că tata încă nu ţi-a dat voie!
Tata nu mă va împiedica, dacă m-a invitat colonelul să-i însoţesc soţia.
Am nevoie de haine noi. Toate mi-au rămas mici şi vor fi baluri şi petreceri.
Bineînţeles că-ţi trebuie haine noi!
Doar n-o să ne faci de râs în faţa tuturor ofiţerilor.
A tuturor ofiţerilor!
Draga mea, îţi înţeleg îngrijorarea, dar nu uita:
Lydia nu se va linişti până nu va apărea undeva în public,
iar aici are această ocazie, cu cheltuieli puţine şi fără a incomodă familia.
De-ai şti în ce situaţie neplăcută ne-a pus,
prin comportamentul ei deja imprudent şi nestăpânit, ai gândi altfel.
Deja imprudent? Ţi-a speriat vreun iubit?
Nu te amărî, Lizzy, pentru asemenea mofturi.
- Zău, Lizzy. - Chiar greşeşti.
Nu mi-a pricinuit un rău anume. Vorbesc în general.
Poziţia noastră ca familie, onoarea noastră
au fost puse în discuţie de comportamentul ei năvalnic.
Îţi spun cinstit. Dacă n-o supraveghezi, va fi prea târziu.
Va ajunge o uşuratică ce ne vă fac şi pe noi de râsul lumii!
Ştii că Kitty se ţine scai de Lydia.
Nu vezi că oriunde merg sunt desconsiderate şi evitate?
Astfel, din pricina lor, sunt disgraţiate şi surorile lor.
Lizzy, vino la mine.
Nu-ţi fă sânge rău, draga mea.
Cine vă cunoaşte pe tine şi pe Jane vă va respecta şi preţui.
Şi nu veţi scădea în ochii lumii din pricina celor două...
sau, mai bine zis, trei surori ale voastre.
Dacă Lydia nu pleacă la Brighton, nu vom avea pace aici.
Colonelul Forster e un om sensibil.
Şi, din fericire, ea e prea săracă să ajungă ţinta vreunui vânător de zestre.
Du-te acum. Am certitudinea că va fi bine.
Suntem dezolaţi, domnule colonel, că regimentul părăseşte Meryton,
dar nu ştim cum să vă mulţumim pentru bunătatea ce i-o arătaţi Lydiei.
Se pare că dna Forster nu se poate lipsi de ea.
Uitaţi-vă la ele cum uneltesc! Dumnezeu ştie ce-or vorbi.
Fac orice să fie fericite. Ce părerea ai, Wickham?
Amin, domnule.
De o singură doamnă nu vreau să mă despart.
Trebuie să îndurăm. O să mergi la Brighton.
Eu, mătuşa şi unchiul vom face un tur al lacurilor.
Mi-e greu să cred că vom găsi unde ne distra.
Poate. Cum ţi-a plăcut Rosings?
Interesant. Colonelul Fitzwilliam a fost acolo cu dl Darcy. L-ai cunoscut pe colonel?
Eu...
Oarecum, da, mai demult. Un adevărat gentilom.
- Ţi-a plăcut? - În mod deosebit.
Manierele sale diferă de cele ale vărului său..
Da.
Dar cred că dl Darcy îşi va dezvălui treptat calităţile.
Într-adevăr?
Cum?
Se adresează mai civilizat? Căci, în esenţă, nu cred că a făcut progrese.
Nu. În esenţă cred că e... la fel ca întotdeauna.
Nu mă gândeam că atât raţiunea, cât şi manierele s-au schimbat în bine.
Totuşi, cunoscându-l mai bine, mi-am schimbat părerea despre el.
Înţeleg.
Wickham.
- Vino. - La ordinele dumneavoastră, doamnă!
Da, pleacă.
Nu vreau să te mai întorci.
Pa, tati, pa, mami.
Lydia, draga mea, o să ne lipseşti tare mult!
O să vă scriu zilnic ce am făcut de o să muriţi de ciudă.
- N-am de ales! - Eu n-am să mor deloc de ciudă!
Trebuie să plec. Pa, Jane! Pa, Lizzy!
Vă trimit depeşă, dacă vă găsesc vreun crai!
Doamne, ce aş mai fi râs dacă mă împiedicam şi-mi rupeam un picior!
Mai bine ţi-l rupeai!
Fata mea. Nu rata nici o ocazie să te distrezi!
Pa!
Nu te necăji, Kitty. Într-un an, doi are să-ţi treacă.
Dacă mă caută cineva, sunt în bibliotecă. Să nu mă deranjeze nimeni.
Bună! O zăresc pe Alicia. Uite, ce-a crescut!
Cred că eşti frântă.
Ce mari v-aţi făcut cu toţii de când ne-am văzut ultima dată!
Şi atât de drăguţi! Haideţi în casă!
Ce fată drăguţă şi cuminte!
Vai, Lizzy!
Vă aducem veşti proaste. Sper că nu prea grave.
E numai vina mea. Afacerile nu mi-au îngăduit să vizitez toată zona lacurilor.
Va trebui să ne mulţumim cu comitatul Derby.
Dar comitatul Derby e plin de frumuseţi, nu-i aşa?
Într-adevăr, Derbyshire este după părerea mea cel mai frumos comitat.
Te vei convinge singură că Chatsworth nu se compară cu Blenheim.
Cu siguranţă, comitatele de aici din sud nu se compară cu
sălbăticia şi frumuseţea neîmblânzită de la munte.
Armonia dintre cultură şi natură, înţelegi tu, Lizzy.
Sălbăticie şi îndemânare şi toate într-o regiune perfectă!
M-am născut şi am crescut aici, aşa că n-am să nu fiu de acord cu asta!
Unde?
La Lambton, un orăşel fără importanţă, dar o binefacere să trăieşti în el.
Mi-l închipui ca pe cel mai drag colţ de pe pământ!
Abia aştept să-l văd.
Îţi va atrage atenţia: e la numai opt kilometri de Pemberley,
şi îşi datorează mai toată prosperitatea acestei proprietăţi întinse.
Atât de aproape?
Nu că eu sau vreo cunoştinţă de-a mea s-ar bucura de favorurile acelei familii.
Umblăm în cercuri total diferite.
Atins! Recunosc. Foarte bine, domnule!
- Suficient, domnule? - Mulţumesc, Baines. Veniţi şi mâine?
Mâine nu. Plec în nord.
- Vin de mâine într-o săptămână. - Prea bine. O zi bună, domnule.
Mulţumesc, Baines. Rămâi cu bine.
Am să-l câştig!
Elizabeth, ai grijă!
Cum mai dau ochii cu tatăl tău dacă ai să cazi?
Minunat!
- Mulţumesc, Hannah. - Cu plăcere, domnule.
Cred că mi-ar plăcea să locuiesc toată viaţa în comitatul Derby!
Mă bucur s-o aud. Ce zici dacă am vizita mâine Pemberley?
- Nu ne-am abate decât doi, trei kilometri. - Mătuşă, ţii morţiş să-l vizitezi?
Mă gândeam că, auzind atâtea despre el, tu ţi-ai dori.
Nu toată societatea e dezagreabilă. Wickham şi-a petrecut toată tinereţea acolo.
N-avem nici o treabă acolo.
M-aş simţi stânjenită s-o vizitez neinvitată.
Nu mai mult ca la Blenheim sau Chatsworth. Acolo nu-ţi trebuie invitaţie.
Eu nu mi-aş face probleme, Lizzy. E o locuinţă minunată, frumos mobilată.
Dar împrejurimile sunt încântătoare. Au una din cele mai frumoase păduri din regiune.
- Cât de departe e Pemberley, dragă? - Nu mai departe de 8 km, domnule.
- Domeniul este minunat, nu? - Ca pretutindeni, doamnă.
Fratele meu mai mare e ajutor de grădinar acolo.
- A venit şi familia pe perioada verii? - Nu, doamnă.
Deci?
Poate n-ar strica să vizităm Pemberley.
Am văzut atâtea păduri şi dumbrave că până şi entuziasmul tău a fost satisfăcut, Lizzy!
Mărturisesc că nu mă aşteptam ca Pemberley să fie atât de întins.
- Ajungem acasă până se întunecă? - Ai răbdare.
Poftim!
Opreşte trăsura!
Cred că cineva ar face treabă bună să ajungă stăpână la Pemberley.
Din câte am auzit, stăpâna de la Pemberley ar face treabă bună.
Noi nu o cunoaştem.
- Cum îţi place casa, Lizzy? - Îmi place foarte mult.
Cred că n-am mai întâlnit un loc mai bine situat.
Îmi place foarte mult.
Mână!
Păcat că proprietarul e un om atât de mândru şi de dezagreabil.
Da, tare păcat.
Poate că frumuseţea casei ţi-l va face pe proprietar mai puţin respingător?
Da, s-ar putea.
Dar foarte puţin.
Să apelăm la administrator să vizităm interiorul?
Aici obişnuieşte dra Darcy să-şi scrie în fiecare
dimineaţă corespondenţa. E camera ei favorită.
Aici e camera de muzică.
- Încântător! - Ce cameră frumoasă!
Încântătoare!
Iar de la acea fereastră, priveliştea spre lac e minunată.
- Ia priveşte, dragul meu. - E minunat!
Şi aş fi putut fi stăpână peste toate acestea.
Acest pian abia a sosit. I l-a făcut stăpânul cadou drei Georgiană.
- Înţeleg că stăpânul dumitale este plecat. - Da, dar îl aşteptăm să sosească mâine.
Va sosi cu mulţi prieteni şi cu dra Georgiană.
Acest portret a fost pictat la începutul anului, când a împlinit 16 ani.
Este o tânără foarte drăguţă!
Da! Cea mai drăguţă pe care am văzut-o.
Şi atât de educată. Cântă toată ziua!
Lizzy!
Uită-te la acest portret.
Îmi aminteşte foarte mult de cineva cunoscut!
Acesta?
Acest tânăra fost fiul fostului valet al dlui Darcy, dl Wickham.
A intrat în armată. Dar s-a făcut un om foarte rău.
Acesta este stăpânul meu. Seamănă foarte bine.
E chipeş. Dar nu l-am văzut în realitate. Seamănă cu el, Lizzy?
- Domnişoara îl cunoaşte pe stăpân? - Da, puţin.
Şi e chipeş, nu-i aşa, domnişoară?
- Da, foarte chipeş. - Cu siguranţă, nu cunosc altul mai chipeş.
Nici atât de bun.
Adevărat? Şi îl cunosc de când avea patru anişori.
Am băgat de seamă că cine are bun-simţ când e mic, aşa e şi când se face mare.
Tatăl său a fost un om deosebit.
Aşa-i, doamnă. Fiul îi va semăna foarte mult.
Cel mai bun proprietar, cel mai bun stăpân. Întrebaţi-i pe arendaşi şi pe servitori.
Unii îl consideră prea mândru. Asta pentru că
nu-i place pălăvrăgeala, ca celorlalţi tineri.
Dacă mă urmaţi, vă voi arăta un portret mai mare în galeria de la etaj.
Pe aici, domnule, vă rog.
Această descriere a lui Darcy nu se potriveşte cu ce i-a făcut bietului Wickham.
- Poate că ne-am înşelat. - Tot ce se poate.
Minunat!
Acolo!
- Nu vreţi să-l încălecaţi? - Nu, du-l în grajd.
Dle Darcy.
Dră Bennet. Eu...
Nu mă aşteptam să vă întâlnesc. Ştiam că familia nu este acasă, altminteri n-am fi...
M-am întors cu o zi mai devreme. Iertaţi-mă, părinţii sunt bine?
Da, sunt bine, mulţumesc.
Mă bucur s aud asta.
De când aţi venit în regiune?
De două zile. Hanul Lambton.
Da, desigur.
Şi eu, de abia am picat.
Şi părinţii sunt bine? Şi surorile?
Da, sunt foarte bine.
Vă rog să mă scuzaţi.
- Chiar el, în persoană! - La fel de chipeş ca în portret.
- Doar că îmbrăcat cam sumar. - Trebuie să plecăm imediat!
- Desigur, dacă doreşti. - Aş fi vrut să nu fi venit niciodată!
- Ce părere o să-şi facă despre mine? - Ce ţi-a spus?
Nimic important. M-a întrebat de părinţi...
Domnişoară Bennet.
Vă rog să mă iertaţi că nu v-am primit cum se cuvine. Doar nu plecaţi?
- Ba da. Cred că trebuie să plecăm. - Sper că nu v-a displăcut Pemberley?
Nu, deloc.
- Deci, v-a plăcut? - Foarte mult. Multora nu le-ar plăcea.
Rareori faceţi aprecieri gratuite, de aceea ele cântăresc mult.
Mulţumesc.
- Mă prezentaţi prietenilor dvs? - Desigur.
Dl şi dna Edward Gardiner, dl Darcy. Dna Gardiner este mătuşa mea.
Sora mea Jane a stat la dânşii în Cheapside când a fost la Londra.
Încântat de cunoştinţă. Am auzit că staţi la Lambton.
Da, domnule. Aici am copilărit.
Frumos sat. Când eram copil alergam mai
în fiecare zi la Lambton, când înfloreau castanii.
- Era un castan foarte frumos acolo. - Pe pajişte, lângă fierărie!
- Dle Gardiner, pescuiţii? - Da, când am ocazia.
Puteţi pescui în păstrăvăria mea. În lac veţi găsi crap, lin şi ştiucă.
Vă pot împrumuta cu plăcere undiţe şi vă pot
arăta locurile cele mai bune. Să mergem acum.
Urmează-ne spre lac. O să-ţi arate un om de-al meu.
Jos e un loc unde am...
Acesta este acel Darcy atât de mândru? E atât de
natural şi de prietenos. Nici o falsă demnitate!
Sunt la fel de uimită ca şi dumneata. Mă întreb ce l-a făcut să se schimbe astfel.
Chiar nu ştii?
- Vreţi... - Eu...
Vă rog, continuaţi.
Vroiam să vă repet cât de neaşteptată a fost sosirea dvs.
Dacă ştiam că veniţi, n-am fi îndrăznit să dăm buzna aici.
Îngrijitoarea ne-a asigurat că nu veţi sosi până mâine.
Nu vă învinuiţi. Aşa hotărâsem, dar am descoperit,
că am nişte sarcini pentru administrator. Am venit înaintea celorlalţi.
Ei vor sosi mâine.
Printre ei există şi persoane pe cale le cunoaşteţi.
Dl Bingley şi surorile sale.
Şi mai e o persoană care ţine în mod deosebit să vă cunoască.
Îmi îngăduiţi să...
Vă deranjează să vă prezint surorii mele, cât veţi rămâne la Lambton?
M-aş bucura foarte mult s-o cunosc.
Mulţumesc.
Sper să ne revedem cât de curând.
Bună ziua, dle Gardiner. Dnă Gardiner.
Bună ziua, dră Bennet.