Doamnă!
Doi bărbaţi şi o doamnă va aşteaptă în camera de zi. Unul din ei e domnul Darcy.
Mulţumesc. Spune-le ca vin imediat.
Domnule Darcy.
- Sper că nu aşteptaţi de mult. - Deloc.
Pot să v-o prezint pe sora mea, Georgiană?
Georgiană, dansa este dsoara Elizabeth Bennet.
- Ce mai faceţi? - Sunt încântată să vă cunosc, dsoara Darcy.
Am auzit atât de multe despre dumneavoastră
Şi eu despre dumneavoastră.
Dl Bingley este cu noi, şi doreşte şi el foarte mult
să vă vadă. A insistat să ne însoţească.
- Pot să-l chem? - Bine-nţeles! O să-mi facă mare plăcere să-l văd din nou.
Am înţeles că vă place muzica, şi cântaţi foarte bine.
Oh, nu. Nu cânt bine deloc.
Dar îmi place foarte mult muzica. Aş vrea foarte mult să vă aud cum cântaţi.
Fratele meu mi-a spus ca rar a auzit ceva care să-i ofere o mai mare plăcere.
Ei bine, aşa să fie. Dar te avertizez,
fratele tău mi-a exagerat grosolan talentele.
Fără îndoială cine ştie în c scopuri rău intenţionate.
Nu. Aşa ceva nu este posibil.
Fratele meu nu exagerează niciodată. El spune întotdeauna adevărul absolut.
Cu toate că am impresia câteodată că e prea bun cu mine.
- Un frate mai mare ideal. - Da! Nu-mi pot imagina unul mai bun şi mai blând.
Mă faci să te invidiez. Eu nu am nici un frate. Am patru surori.
Mi-ar fi plăcut să am o soră.
Dsoara Bennet!
Am fost atât de încântat când Darcy mi-a spus
că staţi la numai cinci mile de Pemberley!
Ce mai faceţi?
- Văd că sunteţi sănătoasa. - Sunt bine, mulţumesc.
Bun, bun, excelent! Şi familia dumneavoastră?
Şi ei sunt bine, domnule.
Da?
Spuneţi-mi vă rog, toate surorile dumneavoastră sunt tot la Longbourn?
În afară de una. Cea mai tânăra este la Brighton.
Ah.
Pare că a trecut atâta timp...
.. a trecut mult timp de când nu am mai avut plăcerea să stau de vorbă cu dumneavoastră.
- Cred că au trecut câteva luni. - Cel puţin opt luni.
Nu ne-am mai întâlnit de la 26 noiembrie, când am dansat împreună la Netherfield.
Cred că aveţi dreptate.
Nu pot să-mi amintesc o perioadă mai frumoasa
decât acele luni petrecute la Hertfordshire.
Dsoara Bennet, sora mea vrea să vă roage ceva.
Dsoara Bennet, am fi onoraţi, eu şi fratele meu,
dacă dv, mătuşa şi unchiul dumneavoastră aţi vrea să fiţi
oaspeţii noştri pentru cină la Pemberley.
- Mâine seară ar fi bine? - Mulţumesc, suntem încântaţi.
Pot să răspund în numele dlui şi dnei Gardiner.
Nu avem nici un fel de angajamente anterioare.
- Şi vă vom auzi cântând? - Dacă insistaţi, da, mă veţi auzi.
Absolut încântător!
Mai cântaţi ceva? Aţi cântat atât de frumos.
Nu foarte frumos şi nu foarte corect.
Trebuie să fi sesizat cum m-am eschivat la pasajele mai grele.
- Totuşi, acesta e un instrument frumos. - Fratele meu mi l-a dăruit.
- E aşa de bun. Nu îl merit. - Sunt sigur că da.
Fratele tău aşa crede, şi, cum şti, el nu poate greşi niciodată.
Acum e rândul tău. Oh, insist!
De fată cu atâta lume? O să cânt la pian, dar te rog să nu mă pui să cânt.
Dacă aşa doreşti.
Dsoara Eliza, mai este poliţia încartiruita încă la Meryton?
Nu, s-au mutat la Brighton pe timpul verii.
Trebuie să fie o mare pierdere pentru familia dumneavoastră
Îndurăm şi noi cum putem, dsoara Bingley.
Cred că absenta unui anumit gentleman a cauzat o mare mâhnire.
Nu pot să-mi dau seama despre cine vorbiţi.
Înţeleg ca unele doamne găsesc prezenta dlui Wickham curios de agreabilă.
Îmi pare atât de rău. Te-am neglijat.
Cum poţi să cânţi, dacă nu-ţi întoarce nimeni paginile.
Te ajut eu.
Cât de urat arata Eliza Bennet!
Nu am văzut pe nimeni care să se fi schimbat atât de mult de asta iarna.
- Chiar aşa, draga mea. - E aşa de neagră şi de fada.
Louisa şi cu mine am căzut de acord să nu o mai cunoaştem.
Dumneavoastră. Ce spuneţi, domnule Darcy?
Nu am sesizat o mare diferenţa.
Este, presupun, un pic bronzata.
Dar nu e nimic surprinzător atunci când călătoreşti vara.
Din partea mea, trebuie să spun, nu am văzut-o niciodată frumoasă.
Trăsăturile ei nu sunt foarte armonioase. Caracterul ei nu este strălucitor.
Dinţii sunt acceptabili, cred,
dar nu e cu nimic deosebită.
Cât despre ochii ei, pe care cineva îi numea odată frumoşi,
nu am putut zări nimic extraordinar la ei.
Şi în aerul ei e o mulţumire de sine fără farmec, pe care o găsesc intolerabilă.
Cred că...
Ce uimiţi am fost când am cunoscut-o prima dată în Hertfordshire,
să aflăm că este cunoscută de o reputata frumuseţe!
Îmi amintesc în special de dv, domnule Darcy,
într-o noapte după ce au cinat la Netherfield,
spunând: "Ea o frumuseţe? Mai degrabă spun că mama ei e inteligentă!"
Dar după aceea se pare că a crescut în ochii dumneavoastră.
Cred că odată chiar aţi spus că este drăguţă.
Da, aşa am spus. Atunci am cunoscut-o prima dată cu adevărat.
Sunt câteva luni însă de când o consider
una din cele mai frumoase femei pe care le cunosc.
Nu, nu cea verde.
Asta e bună.
Bun. Nu, las-o baltă.
- Îmi permiteţi, dna. A venit poşta. - Mulţumesc, Hannah.
O fată bună. Foarte îndatoritoare.
Două scrisori de la Jane. În fine! Mă întrebam de ce nu...
Aceasta a fost direcţionată greşit.
Nici nu-i de mirare, când a scris atât de urat adresa!
Vă supăraţi dacă nu mai ies acum cu voi?
Nu, deloc. Bine-nţeles că vrei să citeşti scrisorile acum.
O să mergem la biserică şi ne vom întoarce într-o oră.
Mulţumesc, sunteţi foarte amabili!
Draga mea Lizzy, sper ca excursia ta a fost atât de frumoasa pe cât ai crezut.
Ne e dor de tine. Tatălui nostru cel mai mult, cred.
Nu am avut timp să-ţi scriu. Nepoţii şi nepoatele mele
mi-au ocupat aproape tot timpul!
Dar sunt nişte copii aşa de frumoşi.
Mama găseşte ca exuberanta lor o cam calcă pe nervi.
Mama...
Îşi petrece aproape toată ziua în camera ei sau cu dna Philips.
Draga mea Lizzy,
s-a întâmplat ceva foarte serios şi neplăcut de când ţi-am scris ultima oară.
Dar nu vreau să te alarmez. Toţi suntem sănătoşi.
Ceea ce-ţi voi spune se referă la săraca Lydia.
Lydia!
Azi noapte la 12 a venit o recomandată, chiar când ne băgasem toţi în pat.
Ce este, domnule Bennet? O să fim ucişi în patul nostru?
Scrisoarea era de la Colonelul Forster,
ne informa ca Lydia a fugit în Scoţia cu unul din ofiţerii săi.
Ca să-ţi spun adevărul... cu Wickham.
Oh, Lydia!
Oh, domnule Bennet, suntem ruinaţi!
Îţi vei imagina ce şocaţi am fost.
Pentru Kitty, totuşi, n-a fost atât de neaşteptat.
Îmi pare foarte, foarte rău. Ce imprudent să se întâlnească amândoi!
Dar sper ce-i mai bine şi să cred că a fost o neînţelegere.
Aş vrea să cred şi eu.
Măcar este dezinteresat în alegerea să.
Cred că ştie deja ca tatăl nostru nu poate să-i dea nimic.
Da, asta e adevărat.
Dar cum a putut face asta?
Ea e destul de prostuţă.
Dar Wickham s-o iubească Lydia? Să se mărite cu Lydia?
De o doamnă îmi va părea rău că mă despart.
Îi aşteptam să se întoarcă din Gretna, ca soţ şi soţie.
Trebuie să termin. Nu o pot lăsa singura prea mult pe sărmana mama.
O să-ţi scriu imediat cum voi avea veşti.
Draga Lizzy, Nu ştiu ce să-ţi scriu, dar am nişte veşti foarte proaste!
Oricât de imprudent ar fi o căsătorie, acum ne e teamă de ce e mai rău:
Ca aceasta nu a avut loc. Ca Wickham n-a vrut să se căsătorească niciodată cu Lydia!
Doamne Dumnezeule, am ştiut-o!
- Nu pot gândi atât de urat despre el. - Eu pot. Săraca Lydia.
Săraca fată prostuţa!
Colonel Forster a spus că nu putem avea încredere în Wickham.
Avea doar 15 ani atunci.
Li s-a luat urma până la Clapham.
Tata s-a dus cu Colonelul Forster pentru a încerca să-i descopere.
Nu am ce să fac decât să vă rog să veniţi imediat aici cu toţii!
Oh, da! Unde e unchiul?
Permiteţi, doamna.
- Dsoara Bennet, sper că... - Vă rog să mă scuzaţi. Trebuie să-l găsesc pe dl Gardiner.
- Într-o afacere care nu suferă amânare. - Doamne! De ce este vorba?
Bine-nţeles că n-o să vă reţin, dar lăsaţi-mă să merg eu,
sau lăsaţi servitoarea să meargă după ei.
- Nu puteţi să mergeţi în condiţiile astea. - Trebuie să...
Hai. Insist. Aşa e mai bine. Hei!
Găsiţi-i imediat pe dl şi doamna Gardiner.
- Au plecat spre... -.. biserica.
Da, domnule, imediat.
- Nu arătaţi deloc bine. Să chem un doctor? - Nu, sunt bine. Sunt bine.
Nu puteţi să luaţi nimic să vă mai liniştiţi?
Un pahar de vin? Pot să vă aduc unul? Chiar nu arătaţi deloc bine.
Nu, mulţumesc. Eu nu am nimic. Mă simt bine.
Sunt supărată din cauza unor veşti groaznice pe care le-am primit, de la Longbourn.
- Îmi pare rău. Iertaţi-mă. - Nu, nu.
Am primit o scrisoare de la Jane, purtătoarea acestor veşti groaznice.
Nu pot fi ascunse de nimeni.
Sora mea mai mica şi-a părăsit toţi prietenii,
şi a fugit,
s-a aruncat în braţele...
.. dlui Wickham.
Au fugit împreună din Brighton. Îl cunoaşteţi prea bine ca să bănuiţi restul.
Ea nu are bani, nu are cunoştinţe selecte, nimic care să-l tenteze.
Când te gândeşti că puteam preveni asta!
Cine ştie ce vrea de la ea!
Dacă lumea ar fi ştiut ce fel de om este, acest lucru nu s-ar fi întâmplat.
Dar acum este prea târziu.
Îmi pare rău. Sunt şocat.
- Dar este sigur? Absolut sigur? - Oh, da.
Au părăsit Brighton duminica noaptea.
Li s-a pierdut urma în Londra.
- Cu siguranţă nu au plecat în Scoţia. - Ce s-a făcut pentru a fi aduşi înapoi?
Tatăl meu s-a dus la Londra.
Şi Jane i-a scris unchiului meu solicitându-i imediat ajutorul.
Sper că vom pleca într-o jumătate de oră. Dar ce poate fi făcut?
Ştiu că nu mai e nimic de făcut.
Cum poţi să te înţelegi cu un astfel de om?
Cum am putea să-i găsim?
Nu am nici cea mai mica speranţa.
E pierdută pentru totdeauna, şi toată familia va lua parte la ruşinea ei.
Mi-e teamă că am abuzat destul de dumneavoastră.
Aceasta nefericita întâmplare, bănuiesc că
vă va împiedica să veniţi la Pemberley astăzi.
Oh, da.
Vă rog să ne scuzaţi fata de dsoara Darcy.
Spuneţi-i ca afaceri urgenţe necesită prezenţa noastră.
Şi dacă aţi fi atât de bun... să ascundeţi tragicul adevăr cât mai mult posibil.
Ştiu că nu va fi pentru mult timp.
Secretul dv este în siguranţă.
Dar am stat prea mult. Vă părăsesc acum.
Da. Mulţumesc.
La revedere.
N-o să-l mai văd niciodată.
Chiar dacă ce spui despre Wickham este adevărat,
tot nu pot să cred că Lydia e capabilă de aşa ceva.
De când a venit armata în Meryton, nu are în cap decât dragoste şi ofiţeri.
Nu trebuie să ne gândim la ce e mai rău. S-ar putea să fie doar o neînţelegere.
Sau doar o nebunie trecătoare pe care prietenii
o vor trece sub tăcere şi va fi uitata repede.
- E posibil, Lizzy! - Aşa e.
De ce ar acţiona astfel un tânăr împotriva unei fete atât de prietenoase,
şi care locuieşte la familia colonelului?
Oricum am lua-o. Tentaţia nu merita riscul.
Nu de a-şi risca propriul interes.
Dar îl cred capabil să rişte orice altceva!
Sunteţi foarte tăcut în seara asta, domnule Darcy.
Sper că nu jeliţi absenta dsoarei Eliza Bennet.
Ce?
Scuzaţi-mă.
Uite-o! Mama, mama! Ne-ai adus ceva?
- Lizzy! Cât sunt de bucuroasă să te văd. - S-a auzit ceva?
Încă nu, dar acum, ca a sosit şi unchiul, sper
ca totul va fi bine. Tata a plecat luni la oraş,
şi nu ştim decât ca a ajuns cu bine.
Mama întreabă de tine la fiecare cinci minute.
- Cum se simte? - N-a mai ieşit din camera ei.
Şi tu eşti palidă. Oh, Jane, prin câte trebuie să fi trecut!
Sunt atât de fericită să te văd, Lizzy. Vino.
Oh!
Oh, Lizzy!
Oh, frate!
Suntem ruinaţi pentru totdeauna!
Dacă dl Bennet ne-ar fi dus pe toţi la Brighton, nu s-ar fi întâmplat aşa ceva!
Forster-i sunt de vină! Sunt sigură că nu au fost deloc atenţi,
pentru că ea nu e genul de fata să facă aşa ceva, dacă cineva stă cu ochii pe ea!
- Mama. - Şi acum a plecat şi domnul Bennet.
Sunt sigură c-o să se bată cu Wickham, şi va fi ucis şi ce-o să se aleagă de noi atunci?
Aceşti Collins-I ne vor da afara când încă nici nu i se va fi răcit trupul!
Şi dacă nu vei fi bun cu noi, dragă frate, nu ştiu ce-o să ne facem!
Linişteşte-te, sora. Nu se va-ntâmpla groaznic!
Mâine ajung la Londra şi vom vedea ce este de făcut.
Da, da, asta e! Trebuie să-i găseşti şi dacă nu sunt căsătoriţi, fă-i să se căsătorească.
Şi mai presus de orice, nu-l lăsa pe domnul Bennet să se dueleze!
- Mama, sunt sigură că nu vrea să se bată. - Oh ba da, vrea!
Şi Wickham o să-l omoare cu siguranţă, dacă nu reuşeşti să împiedici asta, frate!
Trebuie să-i spui în ce stare sunt! Am palpitaţii şi friguri.
Am spasme în spate şi dureri de cap şi inima îmi bate tare,
încât nu pot să mă odihnesc deloc!
Soră, calmează-te.
Şi spune-i lui Lydia să nu aleagă hainele de nunta până nu vorbeşte cu mine,
pentru că nu ştie care magazine sunt mai bune!
Aceasta este o întâmplare foarte nefericita, şi probabil că se va vorbi mult despre ea.
Da, mulţumesc, Mary. Măcar atât cred că am înţeles cu toţii.
Trebuie să stăvilim valul răutăţii,
şi să turnăm în pieptul fiecăreia dintre noi balsamul consolării frăţeşti.
- Mary, dă-i cartofii dnei Gardiner. - Pardon?
Las-o baltă, o fac eu.
Mulţumesc, Kitty.
Este prima vorba plăcută auzită de când a fugit Lydia.
Nu e cinstit, pentru că eu nu am greşit cu nimic!
Şi nici nu cred că Lydia a făcut ceva oribil.
Kitty, te rog!
Oricât de nefericit este evenimentul pentru Lydia,
trebuie să învăţăm ca pierderea virtuţii la o femeie este irecuperabilă.
Draga Mary, asta nu ne ajută cu nimic.
Pentru că reputaţia unei femei este tot atât de uşor de pierdut ca şi frumuseţea.
Deci trebuie să fim foarte atente cum ne purtam
în fata sexului opus.
Da... mulţumesc, Mary.
Acum, Jane... spune-mi tot ce n-am auzit până acum.
Ce-a zis Colonelul Forster?
Nu au bănuit nimic?
Colonelul Forster crede că a văzut ceva suspect în purtarea Lydiei
dar nimic care să-l alarmeze.
Lizzy, mă simt atât de vinovată.
Ţi-am zis să nu spui nimic despre conduită lui Wickham
şi acum săraca Lydia are de suferit.
Nimeni nu a bănuit nimic despre el. Eu, eu sunt vinovată!
Nu eşti tu de vină! Nu mai mult decât eu sau
domnul Darcy sau oricare altul care a fost înşelat de Wickham.
Nu ai pentru ce să te învinovăţeşti. Alţii sunt vinovaţi, nu tu.
I-a scris o scrisoare dnei Forster înainte să fugă.
"Draga mea Harriet, o să razi când o să afli unde am plecat,"
"nici eu nu mă pot abţine să râd de surpriza pe care
o vei avea mâine dimineaţă când vedea a lipsesc."
Merg la Gretna Green, şi dacă nu ghiceşti
cu cine o să zic că eşti lipsită de bun simţ,
pentru că eu iubesc un singur om pe lumea asta.
Nu le scrie la Longbourn despre fuga mea.
O să fie şi mai surprinşi când le voi scrie şi mă voi semna cu noul nume Lydia Wickham!
Ce glumă bună o să fie. Abia pot să scriu de ras!
Prostuţa, prostuţa Lydia! Ce scrisoare a putut scrie în momentele astea.
Dar cel puţin ea credea c-o să se mărite, orice i-ar fi putut spune el după aceea.
Săracul tata! Cum trebuie să se simtă.
N-am văzut pe nimeni aşa de şocat.
N-a putut vorbi zece minute. Mama era isterică şi toată casa era uluită.
Lady Lucas a fost foarte bună, oferindu-se să ne ajute.
Mai bine stătea acasă! Ajutorul este imposibil şi condoleanţele insuportabile.
Las-o să se bucure de la distanţă!
Nu e frumos să spui asta.
- Sunt sigură că ne vrea binele. - Da, poate că aşa e.
Îmi pare rău. Dar nu pot să fiu decât...
Oh, Jane.
Jane, tu nu vezi că au fost distruse mai multe
lucruri de acest eveniment decât reputaţie Lydiei?
Am stat prea mult. O să plec acum.
Am bănuit că nu te-ai culcat încă.
M-am gândit la ce mi-ai spus după-amiaza.
Că nu doar reputaţia Lydiei a fost distrusă.
Eram nervoasă şi supărată. N-ar fi trebuit să spun asta.
Nu ne face bine să ne gândi la asta.
Cred că ai vrut să spui ca noi două,
şi Mary şi Kitty, am fost asociaţi nenorocirii ei.
Ca şansele noastre de a ne căsători bine au fost practic distruse de neruşinarea Lydiei.
Şansele ca noi să ne căsătorim bine erau oricum foarte mici.
Dar acum acestea sunt inexistenţe.
Nimeni nu va mai vrea să aibă de-a face cu noi.
Dl Darcy m-a făcut să înţeleg foarte clar asta.
Dl Darcy?
Ştie de necazul nostru?
A venit imediat după ce am primit vestea.
A fost foarte drăguţ, foarte civilizat...
.. dar mi-a dat clar de înţeles că vrea să plece cât mai repede de acolo.
Nu mă va mai place niciodată.
Şi va avea grijă ca prietenul lui să nu te mai placa pe tine.
Nici nu m-am aşteptat ca dl Bingley să mă mai placa. M-am împăcat cu asta.
Şi sunt sigură că tu nu vrei ca dl Darcy să te placă, nu-i aşa?
Nu. Niciodată n-am vrut.
Dar credeai că o să mai încerce să te cucerească?
- Crezi că te mai iubeşte? - Nu ştiu.
Nu ştiu cum gândea acum două zile.
Tot ce ştiu e că acum nici el, nici alt bărbat
respectabil nu va mai vrea să aibă de-a face cu noi.
Doamne! Uite cine vine!
- Cine e, Kitty? - Dl Collins.
Nu mai vreau să stau lângă el pentru nimic în lume!
Am sperat să-mi pot prezenta condoleanţele mamei şi tatălui vostru.
Tata e încă în Londra, iar mama nu e încă destul de bine ca să iasă din cameră.
Ah. Ah.
Am simţit că a trebuit să fac această vizită, nu doar pentru că suntem rude,
ci şi datorită poziţiei mele de cleric,
ca să vă consolez pentru suferinţa pe care v-a cauzat-o această situaţie.
Mulţumesc, domnule.
Eu am spus de multe ori ca un prieten la nădejde e un prieten adevărat, domnule.
Da.
Fiţi sigure, doamnelor, ca dna Collins şi cu mine
simpatizam cu voi în durerea dumneavoastră,
care trebuie să fie din cea mai amara, ţinând cont că e pricinuita
de un eveniment care va fi imposibil de trecut cu vederea
Moartea surorii dumneavoastră ar fi fost o binecuvântare în comparaţie.
Şi este cu atât mai rău, deoarece se poate presupune că,
mă informează draga mea Charlotte,
lipsă de respect din purtarea surorii dumneavoastră
a pornit de la un grad ridicat de indulgenta,
cu toate că sunt înclinat să cred că avea o înclinaţie naturală spre rău.
Acum, oricum ar fi fost, sunteţi cu toate demne de milă...
Vă mulţumim domnule, pentru...
.. Lady Catherine de Bourgh şi fata ei sunt de acord cu mine în această părere,
Ele cunosc de la mine afacerea în amănunt.
Ea este de acord cu mine când spun că acest pas greşit al unei surori
va avea repercusiuni asupra tuturor celorlalte.
"Pentru ca", cum a Lady Catherine însăşi a spus,
"cine va vrea să aibă de-a face cu o asemenea familie?"
Chiar aşa, domnule, cine oare?.
Acum, poate, având în vedere acest fapt, veţi crede
de cuviinţă că nu este înţelept să mai zăboviţi aici.
Ei bine, poate că aveţi dreptate.
Da, poate că aveţi dreptate, verişoara Elizabeth.
Totdeauna am simţit ca un cleric nu poate fi niciodată prea precaut.
Mai ales unul care este atât de norocos să se bucure
de înţelegerea şi ajutorul Lady-ei Catherine.
Grija dumneavoastră va face onoare, verişoara Elizabeth.
Îmi pare foarte, foarte rău pentru voi toţi!
- Ce nesuferit! - Cred că era bine intenţionat totuşi.
Crezi greşit, Jane.
Scopul vizitei sale a fost să se bucure de nenorocire
noastră şi să se felicite pentru situaţia lui!
Cred că a fost drăguţ să ne consoleze.
- A plecat? - Da.
- Bun! - Cu puţin noroc, a plecat pentru totdeauna.
Uite-o pe mătuşa Philips! Ne aduce veşti din Meryton.
- Nu cred că ne va interesa ceva. - Mamei îi va face plăcere.
Ei bine, fetelor, uite ce e de făcut.
- Mama voastră e tot în pat? - Nu, dar sta în camera ei.
Ei bine, ca câţi servitori aud mai puţin, cu atât mai bine.
Hai, du-mă la ea, Jane, cu toate că Dumnezeu mi-e martor că n-am veşti bune pentru ea.
În fiecare zi aud altă poveste rea despre Wickham!
Oh, dl Wickham, pe care toată lumea îl ridica în slăvi!
Dl Wickham, de care era îndrăgostită
jumătate de oraş. Tot timpul a fost un escroc!
Un demon din Iad trimis să ne ruineze!
Am auzit că are datorii la toţi afaceriştii din oraş.
Oh, sora!
- Am auzit istorii despre datorii la cărţi! - Oh, sora!
Despre beţii la care s-au distrus nu numai capete şi mobila!
Oh, sora, opreşte-te!
Corupţii, intrigi, seducţii!
Se spune ca fost încurcat cu toate fetele de afacerişti din oraş!
Şi acum îşi bate joc de scumpa noastră fata. Acest diavol abject!
O să-l descopere şi-o să se mărite cu ea!
Trebuie să spun, sora, ca întotdeauna m-am îndoit de el.
Da, sora, şi eu, şi le-am avertizat pe fete!
- Prea plăcut şi vesel! - Dar m-asculta pe mine cineva?
Şi acum suntem toate ruinate!
Oh, sărmanele mele fete. Săraca Lydia!
Când vom merge în Hertfordshire, dragostea mea?
Dă-te de la fereastră, dragă. Când îmi voi rezolva afacerile aici.
Lucrurile astea cer mai mult timp decât crezi prima dată.
- Nu eşti nefericita? - Doamne, nu!
Doar ca de-abia aştept să văd fata mamei! Şi a surorilor mele.
Kitty va fi aşa de invidioasa!
Cât o să râd!
Sper că ne vom căsători la Longbourn. Atunci voi putea
să le am pe toate surorile ca domnişoare de onoare.
Oh, aş fi vrut să ieşim în oraş, să fim văzuţi la adunări şi serate.
Toate la timpul lor. Ai răbdare, dragă.
Doamne, îmi vina să mor de ras
când mă gândesc că am făcut ceea ce nici o soră de-a mea n-a reuşit.
Şi asta eu, cea mai mică!
Mama! O scrisoare de la domnul Gardiner!
- Tata vine astăzi! - O aduce pe Lydia?
Nu. Nu au descoperit încă unde sunt.
- Unchiul va continua cercetările singur. - Vine acasă fără săraca Lydia?
Cine se va bate cu Wickham şi o să-l facă să se mărite cu ea, dacă el vine acasă?
Oh, Jane, Jane, ce-o să se aleagă de noi?
Oh, oh, daţi-mi sărurile! Simt c-o să leşin iară!
Nu acum, Jane. Nu acum, Lizzy.
Să mă duc să-l aduc pe tata? N-a mâncat nimic de când a venit.
Lasă-mă pe mine. Tu du-i ceaiul lui mama.
Ei bine, Jane.
Elizabeth.
Mary, Kitty.
Arăţi atât de obosit, tata.
Trebuie că a fost o perioadă oribila pentru tine.
Nu pomeni de asta.
Cine ar trebui să sufere dacă nu eu? Eu sunt vinovat, eu ar trebui să sufăr.
Oh, tata.
Nu trebuie să fii atât de dur cu tine.
Lasă-mă, măcar o dată în viaţa mea, să simt cât sunt de vinovat.
Nu mi-e frică de faptul că mă va copleşi sentimentul. Îmi va trece destul de repede.
Crezi că mai sunt în Londra?
Da, altfel unde s-ar putea ascunde atât de bine?
Lydia a vrut tot timpul să meargă la Londra!
Atunci e fericită. Şi probabil că va sta acolo destul de mult timp.
Lizzy.
E inutil să spun câtă dreptate ai avut că m-ai avertizat în mai,
lucru care, ţinând cont de evenimente, dovedeşte cât de deşteaptă eşti.
Trebuie să-i duc ceaiul mamei.
E tot în camera ei, nu?
Bun. Îi dă o aşa eleganta nenorocirii noastre! Altă dată voi face la fel.
O să stau în bibliotecă, în pijama, şi o să vă dau cât mai multă bătaie de cap.
Sau poate mă abţin, până fuge Kitty.
Nu am de gând să fug, tata. Dacă aş fi mers la Brighton,
m-aş fi purtat mai frumos ca Lydia.
Tu să mergi la Brighton? Nu o să mai am încredere să te trimit
nici până la East Bourne. Nici pentru 50 de lire!
Nu, Kitty, Cel puţin am învăţat să fiu precaut, şi tu vei simţi urmările.
În casa mea nu va mai intra nici un ofiţer. Sau chiar să treacă prin sat!
Balurile vor fi interzise cu desăvârşire, doar dacă mergi să stai lângă surorile tale!
Şi nu vei mai ieşi înainte de a petrece zece minute
în fiecare zi într-o manieră civilizată.
Haide, haide, nu fi nefericita, draga mea.
Dacă o să fii fata bună în următorii zece ani, o să facem o nouă apreciere atunci.
Oh, dragă, nu vrei să ieşim în seara asta?
Nu putem merge la teatru?
- Doamne! Ce caută el aici? - Cine?
- Ce glumă! - Cine e?
- N-o să ghiceşti niciodată! - Cine e?
Domnul Darcy.
Intră.
Mulţumesc, Hill.
Hill, ce este? Dna Bennet ne cheamă?
Nu, doamna.
Vă rog să mă iertaţi, dar ştiţi că a venit o recomandată pentru dl Gardiner?
- Când a venit, Hill? - Oh, acum o jumătate de oră, dna.
- Ei bine, Lizzy? - Papa, ce veşti sunt?
- Ce veşti ne da unchiul? - Da, am primit o scrisoare de la el.
- Ce veşti sunt? Bune sau rele? - La ce veşti bune ar trebui să ne aşteptam?
Poate că vrei s-o citeşti tu.
Citeşte cu glas tare, Lizzy. Nici eu nu ştiu ce să mai cred.
"Dragă frate, pot în fine să-ţi trimit ştiri
despre nepoată mea şi dl Wickham. I-am văzut..."
E aşa cum am sperat! Sunt căsătoriţi!
"Nu sunt căsătoriţi, şi nici nu cred că el a avut intenţia asta,"
"dar dacă vei respecta angajamentele pe care le-am făcut în numele tău, se vor căsători."
- Ce angajamente? - Citeşte.
"Tot ceea ce trebuie să faci este să-i dai fetei
partea ei din cele 5,000 de lire pe care le va moşteni,"
"şi, de asemenea, să-i asiguri, pe tot timpul vieţii,
un venit anual de 100 de lire."
Aşa de puţin? Dar datoriile lui Wickham?
Citeşte.
"Starea dlui Wickham este lipsită de speranţă, aşa cum de altfel bănuiam."
- Iată! - Citeşte, Lizzy!
"Vă vor mai rămâne puţini bani, după ce toate datoriile vor fi plătite."
- Nu pot să cred. - Citeşte mai departe.
"Am crezut de cuviinţă ca nepoată mea să se căsătorească aici. Sper că eşti de acord."
Kitty va fi dezamăgită să nu fie domnişoara de onoare.
"Trimiteţi-mi răspuns cât de repede puteţi, în care
să-mi aprobaţi înţelegerea financiară. Al dumneavoastră," etc...
Cum de e posibil Se va însura cu ea pentru atât de puţin?
Probabil că nu e chiar aşa de lipsit de scrupule
pe cât l-am crezut. Cred că o iubeşte cu adevărat.
Poţi să crezi asta, Jane, dacă asta te linişteşte.
- Ai răspuns? - Nu, dar trebuie, şi curând.
Şi trebuie să se căsătorească. Şi totuşi el e aşa un bărbat rău.
Da, trebuie să se căsătorească. Nu putem face altfel.
Totuşi, aş vrea să ştiu două lucruri:
Unul, câţi bani a dat unchiul ca să poată rezolva situaţia;
şi altul, cum voi putea să-i dau înapoi?
Aş fi vrut să nu fi vorbit niciodată cu dl Darcy despre asta.
Draga Lizzy, nu te supăra acum. Sunt sigură că dl Darcy va păstra secretul.
Sunt sigură că da. Nu asta mă deranjează.
- Atunci, ce? - Nu ştiu!
Cât trebuie că se felicite ca a scăpat de mine!
Cât trebuie să mă dispreţuiască.
Dar tu nu ai vrut niciodată să te iubească!
Şi nici nu i-ai primit dragostea atunci când ţi-a oferit-o.
Dacă nu mai are o părere foarte bună despre tine, de ce ţi-ar păsa?
Nu ştiu!
Nu pot să-ţi explic.
Ştiu că probabil nu-l voi mai vedea niciodată.
Nu pot suporta gândul ca el trăieşte undeva în lumea asta...
.. şi că are o părere proastă despre mine.