Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
FRATELE URS 2
- Atenţie ! Ne urmăreşte ! - Măiculiţă !
- Ajutaţi-ne ! - Ascundeţi-ne !
Măiculiţă ! Prea târziu ! Uite-o !
- Ţi-am spus eu că nu e o "elăniţă" ! - Aşa părea de la spate.
- Ce v-a apucat ? - E perioada aceea a anului.
- Febra împerecherii ! - Ce febră ?
- Ca la păsări. - Da, şi ca la albine.
Şi ca la "elăniţe".
Dacă înţelegi ce vrem să spunem.
Nu vă uitaţi acum, dar prietena voastră s-a întors.
Măiculiţă !
- Ne mai vedem ! - Pa !
Bestial ! Hai s-o mai facem o dată !
- Bună, Kenai ! - Salutare, Tug.
Încotro aşa, pe grabă ?
- La Culmea Coacăzelor. - Vom avea prioritate.
Boabe de soc, fragi, zmeură, afine,
căpşuni, coacăze negre, coacăze roşii.
Uşurel, uşurel. Sunt o grămadă de fructe de pădure.
Da, sunt foarte multe. Vii şi tu ?
Tug !
Mi-ar face plăcere, micuţule Koda, dar nu le pot lăsa pe fete să aştepte.
Cine are nevoie de ele ?
Noi umblăm ca doi holtei liberi prin tundră.
Exact. Kenai şi Koda. N-avem nevoie de altcineva.
Bine, dar nu poţi fugi de iubire.
- Tug ! - Ştie cum să dea de tine.
Bună, Hoonah ! Arăţi superb astăzi.
Ai văzut ce expresie avea Tug ? "Nu poţi lăsa fetele să aştepte !"
Bine. Hai să ne odihnim puţin.
Să ne odihnim ? Am hibernat şase luni.
- Cui îi trebuie odihnă ? - "Cui ?"
Celor doi urşi care vor ajunge la Culmea Coacăzelor înaintea tuturor.
Şi vom avea prioritate la cules, nu-i aşa ?
Să fii sigur. Numai dacă promiţi că dormi.
Bine, bine.
Ştiu că tuturor urşilor le plac fructele de pădure, dar eu le ador.
Noapte bună, Koda.
- Ţie îţi plac sau le adori ? - Noapte bună, Koda.
- Nita ! - Kenai !
Da !
- Cine va fi primul la Cascada Hokani ! - Aşteaptă !
- Vin ! - Da !
Nita !
Poftim.
Vom fi mereu cei mai buni prieteni, nu-i aşa ?
- Nita ! Trebuie să plecăm ! - Pa, Kenai !
Pe curând !
Pa, Nita.
Cine e Nita ?
- Poftim ? - Ştii că vorbeşti în somn ?
Ziceai: "Nita ! Nita !"
Cine e Nita ?
- O fată pe care am cunoscut-o. - Şi ce s-a întâmplat cu ea ?
Nu ştiu. Cred că a crescut acum.
Uite-l ! Uite-l ! A venit mirele !
Trebuie să ne grăbim ! Hai să ne pregătim.
Repede ! Vreau să-l văd. Vreau să-l văd pe Atka.
Nita, a venit !
Au venit. Pregătiţi-vă de ceremonie.
Cred că a venit cu tot satul după el.
Scumpa mea, nunta asta este foarte importantă.
De aceea am venit să te ajutăm să te pregăteşti.
Nu e nevoie. Mă pregătesc singură.
Haide. Foloseşte toată apa. Îţi lăsăm părul să se usuce în vânt.
În vânt ? Nici vorbă. Luceşte mai mult şters cu prosopul.
- Ştiţi... - Îţi ridicăm părul
ca să-ţi pună în evidenţă ochii frumoşi.
Să-l ridicăm ? Nu ! Îl pieptănăm în jos ca să-i încadreze faţa frumoasă.
Nu. Îl ridicăm ca s-o pună mai mult în valoare.
- În jos ! - În sus !
Am zis în jos.
E emoţionată. Trebuie să mănânce ! Îi aduc nişte somon afumat.
Somon ? Când are nervi la stomac ?
Îi trebuie rădăcină de sâmbovină înmuiată în apă de ploaie.
- Dimineaţa ? Nu. - Nu-mi trebuie nimic.
Mă voi simţi mai bine după ce mă voi îmbrăca.
- Să te îmbraci ? - Normal.
Am exact ce îţi trebuie.
Nu înţelegeţi. Am ales deja ce voi purta.
Blană simplă de ren. Pe talie şi elegant.
Nu, karibu. Şi pene. Şi multe mărgele.
- Dar eu... - Mărgele ? Ai înnebunit ?
- Ren la nuntă ? - Nicio mărgea.
- Scoici strălucitoare. - Ce te-a apucat
- cu scoicile tale ? - Le ador.
Dar ce ştii tu despre modă ?
Hei !
Cred că mi-e puţin foame.
- Mă duc să aduc somonul. - Eu, ceaiul.
Bine. Aduceţi-mi cât mai mult.
Eşti la fel de frumoasă cu rochia asta ca mama ta în ziua nunţii noastre.
Mulţumesc, tată.
Voiam să port ceva de-al ei.
Apreciez acest lucru. Mama ta ar fi fost mândră de tine.
- Ce păcat că nu e aici ! - Este.
Aici.
Când iubeşti pe cineva, îţi rămâne veşnic în suflet.
Eşti pregătită să-l întâlneşti pe Atka ?
Spirite măreţe, am venit astăzi dinaintea voastră
ca să-l unim pe acest bărbat cu această femeie.
Ne rugăm ca acest lucru să fie pe placul vostru.
Uite !
Nu ! Întuneric !
Piatra !
Atenţie ! Pământul !
- Nita ! - Ai grijă !
Spiritele încearcă să ne spună ceva.
Cred că e un semn.
Nu înţeleg. Cum s-a putut întâmpla aşa ceva ?
Sătenii spun că e un semn.
Sătenii ? Ce naiba ştiu ei ?
Vrei sfatul sătenilor sau al unei profesioniste ?
Nu, al unei profesioniste.
Se spune că eşti cel mai înţelept şaman din toate triburile.
"Şamaniţă". Clar ?
Bărbaţii nu se pricep la chestii înţelepte.
Să trecem la afaceri.
Aşadar, ţi s-a crăpat gheaţa sub picioare.
Eşti sigură că nu te-ai îngrăşat ? Hai, zi, ca între fete.
Nu, greutatea mi-a rămas constantă.
Norocul tău, d-ră "Greutate Constantă".
Uite cum facem. Întrebăm spiritele, de acord ?
- Da. - Ce e ? Ce spun ?
Nu mă întrerupe ! Nu spun doar despre tine.
Spun... Nu poţi să te măriţi cu Ka-ka !
- Atka. - Mă rog.
Ideea este că eşti deja legată de cineva, d-ră Nestatornică.
Sunt legată de cineva ? De cine ?
De cel care ţi-a dat asta.
Uită-te la imagine. E clar ca bună ziua.
- Kenai ? - Băiatul-urs ?
- Nu, nu. Eram copii. - Am mai auzit asta.
Trebuie să fie un mod de a desface legătura.
S-o desfaci ? Nu poţi desface ce-a fost făcut.
A fost făcut. Cazul e încheiat. Am încheiat discuţia.
Există un mod.
Te duci şi mănânci un eschimos.
- Poftim ? - Stai. Scuze.
Echinocţiul !
- Îţi spune ceva acest loc ? - Cascada Hokani ?
Acolo mi-a dat Kenai amuleta.
Trebuie să te duci la Cascada Hokani. Iar în ajunul echinocţiului,
când spiritele transformă iarna în primăvară,
trebuie să arzi amuleta
şi să trimiţi legătura înapoi la strămoşi !
Cred că ar fi cazul să-ţi notezi ce-ţi spun.
Mai sunt trei zile până la echinocţiu. Trebuie să mă grăbesc.
Cu persoana care ţi-a dat amuleta.
Cu Kenai ? Dar e un urs !
- Şi ? - Ştii cum e !
Ştiu ce e ăla urs şi îţi sugerez să-l cauţi în pădure.
Chiar dacă-l găsesc, cum vorbesc cu el ?
Cum vorbeşti cu el ?
Curaj. E în tine.
Nu e ăsta. Hai, mai încearcă o dată.
Nu ştiu ce a fost aia. Încă o dată.
Şi mamutul stătea acolo şi se uita.
Aşa că i-am zis lui Bucky: "Când mai strănuţi,
"te rog să-ţi scoţi întâi alunele din gură."
Şi apoi am început să râd în hohote. Ghici ce mi-a ieşit din nas ?
- Koda, apropo de mâncare... - Ştiu ce vrei să zici.
Mor de foame după atâta mers.
Fii atent !
- Hei ! - Bine, la o parte, puştiule.
Să-ţi arate un urs adevărat cum se sapă.
Normal, acum e uşor, după ce am început eu.
Bingo ! Câte rădăcini vrei, amice.
- Mi-a mirosit mie a ceva. - Nu mai spune ?
- Ce să-ţi zic ? Instinct de ucigaş. - Cu siguranţă.
- Ia uite, e un tubercul ? - Jos !
Ce e ?
Repede ! Ascunde-te aici.
Nita ?
Atenţie ! Nu ! Nita ! Sunt eu, Kenai.
Kenai ?
- Chiar eşti tu ? - Da, eu sunt.
Mamă ! Am auzit că eşti urs,
dar n-am crezut că arăţi chiar ca un urs.
Ia uită-te la tine. Cât te-ai schimbat !
Stai puţin ! Vorbeşti ! Mă poţi înţelege ?
Da. Datorită spiritelor, ca să pot vorbi cu tine când urma să te găsesc.
Stai puţin. Mă căutai ?
- De ce ? - Uite de ce.
Ai păstrat-o ? După atâţia ani ?
Marile spirite i-au spus şamanului nostru
- că amuleta ne ţine legaţi. - Serios ?
Aşa că trebuie să mergem împreună la Cascada Hokani.
- Împreună ? Ca pe vremuri ? - Şi s-o ardem.
- Şi s-o ardem. S-o ardem ? Poftim ? - Ce mare scofală ? E o tinichea.
O tinichea ?
Voiam să spun că eram doar nişte puşti prostuţi.
Nu mi se permite să mă mărit până când nu va fi distrusă.
Dă-mi voie să mă gândesc.
- Scuze, nu te pot ajuta. - Cum ?
Distracţie plăcută la arderea "tinichelei prosteşti".
N-ai înţeles. Trebuie s-o ardem împreună.
- Altfel nu va merge. - Ce nu va merge ?
Nita, el este fratele meu, Koda. Koda, Nita. Nita, Koda.
Tu eşti Nita ! Kenai tocmai te-a visat !
- Ba nu. - Ba da !
Să-l fi auzit... "Nita ! Nita !"
Mi-a făcut plăcere să vorbim, dar eu şi Koda am plănuit
- să mergem pe Culmea Coacăzelor. - Stai ! Pleci aşa ?
Nu mă ajuţi să rezolv problema ?
- Nu. - Niciunul dintre noi
nu-şi va putea vedea de viaţă până nu ardem amuleta.
Îmi asum riscul.
Bine. Cum vrei.
Atunci o să aştept să te transforme înapoi în om
şi să te trimită după mine.
- Ar face-o ? - Nu, amice, nici vorbă.
De unde ştii ?
Dacă te-ar transforma în om ?
Atunci n-am mai fi fraţi.
Nu, Koda... Nu se...
Bine. Hai să mergem la Cascada Hokani.
Dar, după aceea, amice, doar noi doi
mergem în goană spre Culmea Coacăzelor.
- Jurământ cu degeţelul ? - Jurământ cu degeţelul.
- Atunci, aşa rămâne. Eşti pregătit ? - Cum nu se poate mai bine.
- Cascada Hokani e pe aici. - Ştiam.
Nu ştia. Kenai n-are simţul orientării.
- Ba nu e adevărat. - Odată, în toiul nopţii,
încerca să găsească bârlogul pe întuneric.
Normal, când ne-am cunoscut, nu ştia nimic despre cum e să fii urs.
Odată, eram în căutare de seminţe de pin
şi lui i-a rămas capul înţepenit într-o scorbură.
Eu i-am zis: "Mai bine n-o face
"pentru că nu ştii cine locuieşte acolo."
Dar a făcut-o, pentru că nu ascultă de nimeni.
Ajunge, Koda.
Şi a mirosit toată săptămâna ca un sconcs împuţit.
Am senzaţia că sconcsul împuţit a fost un progres.
Pot să-ţi spun o grămadă de poveşti cu Kenai cel împuţit, dacă vrei.
- Trebuie să plecăm. - Ne mai vedem !
- Vă sunăm noi. - Da, vorbim mai târziu.
Trebuie să mergem să ne antrenăm.
Da. Trebuie să ne menţinem muşchii umflaţi.
- Pe curând. - Uite-l pe ursul cel mare.
- Fain, nu ? - Bună, băieţi.
Ce bucuroşi suntem că te vedem !
Am găsit, în sfârşit, două elăniţe adevărate.
- Da. - Uite-le acolo, lângă râu.
- Pa. - Pa.
- Pa şi pusi. - Ne mai vedem !
Ce ciudaţi sunt tipii ăia !
Nu te uita la ei ! Le dai apă la moară.
Dar nu ne bagă în seamă.
Aşa că ne gândeam că ne-ai putea ajuta
cu vreo replică în genul: "Hei, văd că vă plac rămurelele."
Sau cu un sonet, ce zici ?
De exemplu: "Să te compar cu roua verii ?"
Măiculiţă ! Termină cu chestiile astea deştepte. Nu sunt bufniţe.
Mai bine: "Bună, fetelor. Frumoasă coamă. E cumva..."
- Scuzaţi-mă. - Ce e ?
- Frăţioare ! Un vânător ! - Vânător !
- Am şters-o ! Pa ! - Fugi !
Fiecare elan pentru el !
Prefă-te că nu suntem aici.
E în regulă. Ea e Nita. E cu mine şi cu Kenai.
- Serios ? - Încântat de cunoştinţă !
- Cum merge ? - Eu sunt Rutt,
- iar el e fratele meu... - Kenai, de ce te-ai oprit ?
Trebuie să ridicăm tabăra pe vârful acela, înainte de apus.
- Încântată de cunoştinţă. - Înfricoşătoare, nu ?
Să mergem. Se va întuneca curând.
Nita, linişteşte-te. Avem destul timp.
Călătorul înţelept se aşteaptă la situaţii neprevăzute.
Nu va fi o situaţie neprevăzută dacă-mi acorzi o clipă,
ca să le dau băieţilor un mic sfat romantic.
Un sfat romantic ? Tu ? Termină cu gluma. Să mergem !
Băieţi, cred că e nevoie de mai mult de-o replică de abordare.
Serios ? Sigur că da.
Un act de curaj. Asta le impresionează pe femei.
Frăţioare, mă sperie actele de curaj.
Nu, nu. Trebuie doar să vă prefaceţi.
- Da ? - Eu mă duc la ele, voi fi fioros,
iar voi veniţi la stăvilar şi le salvaţi.
Bine.
- Da, e un plan excelent. - E deştept.
- Nu ca tine. - Termină.
Kenai ! N-avem timp pentru aşa ceva.
- Kenai ! - N-are rost.
Ţi-am zis că nu ascultă de nimeni.
Ce l-a apucat ?
Cred că a mâncat vreun somon stricat.
Ce tâmpenie !
Ar trebui să rămână impresionate, nu ?
- Da. - Sunt un urs înfometat !
O să vă fac bucăţi !
Am zis că o să vă fac bucăţi !
- Cred că e rândul nostru. - Da, fain.
Hai. Teamă să n-aveţi, elăniţe. Eu, Tuke, şi fratele meu, Rutt,
- vă vom salva. - Da.
Păzea, urs mare.
Să nu cumva să te-atingi de elăniţe.
Va trebui să treci de noi, dacă le vrei.
Da, va trebui să ne omori.
- Ce ? Nu, nu să ne omori. - Scuze.
Nu să ne omori, ci să ne dobori sau aşa ceva.
Măiculiţă, ce înfricoşător a fost !
- Măiculiţă ! - Era să-mi ud copitele.
Puteţi să paşteţi în continuare. N-aveţi ce vedea.
- Pa şi pusi. - Staţi !
- Unde vă duceţi, băieţi ? - Pa !
Nu plecaţi !
Era un râu aşa de liniştit...
- Da. - Hai să plecăm de-aici.
Frumoase coarne, ăla mic.
Glumeşti ? Numai coarnele erau de el.
A ieşit bine.
Kenai, parcă trebuia să sperii elanii.
Crezi că ai putea să mă ajuţi ?
Toate planurile lui sfârşesc aşa, cu capul înfipt în ceva ?
- Majoritatea. - Koda !
Aşa e !
Linişteşte-te, Kenai. Vom încerca să te scoatem de acolo.
Ia să vedem.
Ar fi mai uşor dacă n-ar avea capul aşa de mare.
- Bună, Kenai. - Bună, Koda.
Nu ! Traista mea ! Traista mea ! Amuleta e în traistă.
Pluteşte în faţa ta ! Prinde-o !
Nita !
Prinde-o tu. Eu nu pot. Uite-o ! Kenai, prinde-o !
- Sunt puţin ocupat. - O ia la vale, Kenai ! Ajutor !
- Prinde-o ! Kenai ! - Termină !
Nu !
Amuleta ! Uite-o !
Cred că asta s-ar putea numi situaţie neprevăzută.
Uite-o.
Slavă cerului.
- Hai să vedem ce avem aici. Avem... - Hei ! Stai ! Sunt lucrurile mele !
Nu pune mâna. E a mea !
Nu se poate !
A dispărut.
A dispărut amuleta !
Pentru că nu există un hoţ mai mare ca banditul mascat.
Când pune laba pe ceva,
poţi să-ţi iei adio ! Gata, amuleta s-a dus pentru totdeauna.
Ia sfârşit glaciaţiunea înainte s-o recuperezi.
- Mulţumesc, Kenai. - Ce vină am eu ?
- E numai vina ta ! - A mea ?
Dacă nu te-ai fi oprit să ajuţi elanii, am fi...
Tu ai distrus întregul stăvilar.
Nu l-aş fi distrus
dacă nu-ţi înţepeneai capul în el.
Dar nu eu am avut traista sub nas
şi am lăsat-o s-o ia apa.
Eu aveam capul înţepenit. Tu ce scuză ai ?
Ce mă fac acum ?
Dacă nu ard amuleta, nu mă pot căsători cu Atka.
- Kenai ? - Nita ! Vino repede !
N-o să-ţi vină să crezi.
Kenai a stat toată noaptea să descifreze urmele acelea.
Nu credeam că va reuşi cineva, pentru că erau bifurcate,
ocolite, în zigzag, întrerupte...
- Koda ! Unde este Kenai ? - Asta încerc să-ţi spun.
A găsit vizuina banditului de la râu.
Arată-mi-o.
- Nita ! Aici ! - Unde este ? Ai găsit-o ?
Încă nu. E sus, în copac. Aştept să adoarmă toţi !
- Stai, Nita ! - Hei !
Nita, ce faci ?
- Îmi iau amuleta înapoi. - Lasă-mă pe mine.
- Nu e nevoie. Mă ocup eu. - Vorbesc serios. Ai putea să cazi.
Încerc să mă concentrez !
Hei, hei !
Nu ştiţi ce înseamnă cuvântul "nocturn", tâmpiţilor ?
- Nu e nimeni ? - Scuze. E numai vina mea.
Doar a mea. Ascultă, ai ceva ce ne aparţine.
- O chestie rotundă, atât de mare. - Se poate să am, se poate să n-am.
Eu ştiu asta, iar voi puteţi afla.
E o chestie controversată.
Ce-am găsit al meu rămâne. E legea pădurii.
N-ai găsit-o, ai furat-o. Hoţule !
Bine. M-ai prins. Cu asta ne ocupăm noi.
Furăm de la bogaţi şi dăm celor năpăstuiţi.
Ca noi !
Nu cred că vrei să te pui cu Kenai.
E o maşină de cotonogit ratoni.
N-aveţi decât să-l loviţi cu tot ce aveţi. Poate rezista.
Koda, ce faci ?
Îi fac să arunce cu toate conurile de pin.
- E o pădure de pini ! - Ai dreptate. Poate dura ceva vreme.
Crezi ? Staţi ! Hai să facem un troc.
Nu mai trageţi. Staţi ! Opriţi-vă.
Vrea să facem un troc.
- Un troc. - Un troc.
- Ce dai la schimb ? - Ce dau ? Am o grămadă de chestii.
Am...
- Un con ? - Nu !
- Un băţ ? - Nu.
- O piatră ? - Mă insulţi.
Nu pot să cred.
- Vin tocmai din copacul meu... - Hai.
- ... să negociez cu tâmpiţii... - Dă-i drumul.
... care cred că pot da un băţ la schimb.
Mami !
- Bună. - Nita, cred că ar fi cazul să cobori !
În spatele tău !
E tare.
Am o idee. Vino.
- Nita, du-te în vârf. - Poftim ? Încerc să cobor.
Ascultă-mă ! Ştiu ce fac.
Bună. Vreau ce mi-ai luat !
Da. Aşa. Continuă să urci !
Hai să punem mâna pe ea !
Kenai !
Ca să vezi ! N-ai unde să fugi, scumpete.
N-ai unde să te ascunzi.
- Nita, dă-ţi drumul ! - Ce ? Ăsta e planul tău ?
Ai încredere în mine.
Nu-l asculta. Vino. Fii o vânătoriţă deşteaptă.
Dă-mi tinicheaua.
Kenai, sper să meargă !
Prinde-mă !
- Ce de ratoni ! - Nu pot să cred că i-am întrecut pe toţi.
Şi când ai sărit din copac...
- Şi cum m-ai prins... - Apoi am căzut amândoi !
- Ai fost fantastic ! - Ai fost fantastică !
Mă bucur că s-a întors Nita pe care o ştiam eu.
Cum adică, "Nita pe care o ştiai tu" ?
Nita cea nostimă.
Ştii bine că ai fost tot drumul ca un băţ în coaste.
Sau poate nu ştiai.
Mă bucur să văd că te-ai mai destins puţin.
Staţi puţin.
Ce pute aşa ?
Nu eu, Koda.
N-am mai simţit un miros atât de dezgustător.
- Hai să vedem. - Staţi !
Aşteptaţi ! N-am terminat.
Frate, n-am mai cunoscut un elan atât de lent.
Nu mă grăbi ! Nu pot s-o fac dacă te uiţi.
- Măiculiţă ! Mă murdăreşti pe picior. - Iartă-mă.
- Salutare, urs mare. - Cum merge ?
- Bucuroşi că te vedem. - Da, fain.
Elăniţele alea sunt tot cu nasul pe sus.
Par imune în faţa frumuseţii noastre neşlefuite.
Aşa că ne-am gândit să le aţâţăm simţul olfactiv.
De exemplu, eu m-am dat cu esenţă de îngrăşământ de frunze umede,
cu o notă de lemn de sandal.
Eu îmi accentuez aroma naturală de mosc "elănesc"
cu un amestec de ace de pin şi nămol.
Hai să-ţi spun ceva, frăţioare. Ăla nu era nămol.
- Măiculiţă ! - E cam înţepător.
- Nu e bine. - Băieţi, nu intraţi în panică.
- Am un alt plan. - Da.
Am văzut cu toţii cât eşti de expert în dragoste.
Foarte nostim. N-avem de ars o amuletă ?
- Putem să mai stăm o clipă. - Fain.
Scuzaţi-mă, dar aveţi nevoie de sfaturile unei femei.
- Da ? - Şi de un plan care să funcţioneze.
Ce fain !
Bună ! Mă joc cu doi prieteni dragi şi trebuie să mă ascund.
- Ce scump e ! - Îţi vine să-l mănânci.
- Bună ! - Haide, duceţi-vă !
- Fain ! - Succes !
- Rutt, du-te odată ! - Bine.
Scuzaţi-ne, doamnelor.
Îl căutăm pe amicul nostru.
- E maroniu ? - Da.
- Are blăniţă ? - Din nou, da.
- Aşa de mare ? - El este.
Nu l-am văzut.
- Uite-mă ! V-am păcălit ! Am câştigat ! - N-avem cum să te batem, micuţule.
Ia uite. Ce frumos te joci cu el !
Da. Avem mulţi prieteni micuţi.
Cunoaştem un pui de nevăstuică, unul de bursuc
şi ne-am împrietenit şi cu nişte iepuraşi.
Ursuleţul cel mic e ca un magnet.
Socializează.
Aţi fi interesate să mergem împreună să rumegăm rămurele ?
- Nu, mulţumesc. Am mâncat deja. - Ne plac mult rămurelele.
Serios ? Şi nouă la fel, nu-i aşa, frăţiorule ?
Să te compar cu roua verii ?
- Măiculiţă ! - Deşi nu există ceva mai adorabil
şi mai înrourat ca tine.
- Frumoasă mişcare. - Ce l-a apucat ?
Nu-l băgaţi în seamă.
A fost călcat de o turmă de elani când era mic.
Măiculiţă ! Îngrozitor !
Nu e adevărat. Era o jumătate de turmă.
- Vorbeşti serios, nu ? - Super.
Mai spune-mi o dată. Cine se pricepe să facă lipeli ?
- Norocul începătorului. - Eşti gelos ?
- Bine, bine. - Hei !
- M-am descurcat, nu ? - A fost frumos...
- M-aţi văzut ? Am reuşit. - Perfect.
Te pricepi de minune la elani.
Fantastic.
- Nemaipomenit. - Mulţumesc.
Hei ! Aşteptaţi-mă !
- Ai grijă, Koda ! - Linişteşte-te. Nu păţeşte nimic.
- Caută ceva de mâncare. - În plus, sunt mereu atent.
Ajungem la timp.
O luăm pe poteca asta până ajungem la râu.
- La râu ? - Apoi îl traversăm înot.
Înot ?
De acolo, mai avem puţin până la Cascada Hokani.
Ajungem mâine, la prânz.
Un plan bun, dar ce zici de ăsta ?
Urcăm culmea, până pe munte, ne căţărăm pe stânci,
apoi trecem de puntea de zăpadă şi evităm râul.
- Mi se pare mai logic. - N-are nicio logică.
Ocolim prea mult
şi o luăm numai în sus şi prea puţin în jos.
- Eu votez pentru râu. - Şi eu.
- Doi la unu. Am câştigat. Hai la masă. - E amuleta mea.
- Şi ? - Şi nunta mea.
Atunci petrece-ţi luna de miere acolo, sus.
Pe acolo, va trebui să mergem toată noaptea
- ca să ajungem la cascadă la timp. - Atunci ne vedem acolo.
- Nita, care e problema ? - Crede-mă.
- Te-am prins. - Dacă o luăm pe unde zic eu...
Ce te-a apucat ? Te comporţi de parcă te-ai teme de peşti.
Văleu, Kenai ! Nu pot să cred. Kenai, ia uite.
Unde e fata care se teme de peşti ?
Bună, mă numesc Nita şi mă tem de peşti.
Peştele ! Peştele ! Ce înfricoşător e ! Nu, o să mă mănânce !
- Haide, Koda. - Mă urmăreşte !
- Termină, Koda. - Nu ! M-a prins.
Termină !
Glumeam cu peştele acela.
Nu e din cauza peştelui.
Ci a apei.
De când am căzut când s-a spart gheaţa, atunci când eram mici.
Nu mi-am dat seama.
De aceea n-am prins traista la râu.
N-a fost vina ta că am pierdut amuleta.
A fost vina mea.
Am recuperat-o împreună. Doar asta contează, nu ?
La ce te uiţi ?
Eşti gata de drum ?
Dar nu voi putea traversa râul.
O vom face împreună.
Da !
E singura cale.
Lasă-mă să te ajut.
- M-am răzgândit. - Nu se poate, e prea târziu.
Trecem apa. Orice s-ar întâmpla, să nu-mi dai drumul.
Bine.
Am reuşit !
Mulţumesc, Kenai.
Da !
Bună, urs micuţ. Unde e ursul mare ?
Cu Nita.
Nu mai are timp pentru mine. E ocupat s-o ajute pe ea.
Crede-mă că ştiu cum te simţi.
Şi fratele meu mi-a dat papucii.
Pentru o puicuţă.
De fapt, pentru două puicuţe superbe.
Ai grijă să nu te părăsească fratele tău.
- N-ar face aşa ceva. - Şi eu am zis la fel.
Dar ia uite-l pe Elan-ova.
Să te compar cu roua verii ?
- Tu ai inventat asta ? - Fain, nu ?
Ce poet !
Ne mai vedem, ursuleţule.
- M-ai jumulit de păr. - Inventezi.
Nu-mi lipsea niciun fir când am intrat în apă
şi nu mai aveam doi pumni de păr când am ieşit.
- Pentru că cheleşti. - Poftim ?
Uite ce rar e în zona asta.
Foarte nostim, ce să spun.
Nu m-am mai distrat aşa de când eram mici.
Da.
Distracţie, dar şi frig.
În nopţile astea, e bine să fii urs.
Sunt convinsă.
Cascada Hokani.
Bănuiesc că vom ajunge la timp, nu ?
Aşa cred.
S-au schimbat multe de când ne-am dus ultima oară.
Nu mai spune !
Nu ţi-e dor să fii din nou om ?
Te-ai gândit vreodată să te transformi înapoi ?
Da... M-am gândit.
Ştiam eu.
Koda !
- Te întorci cu ea ! - Stai, Koda ! Aşteaptă !
Koda !
Koda ? Răspunde-mi.
Răspunde-mi !
Koda !
Koda ! Koda !
E cineva ?
Koda ? Unde eşti ?
Unde eşti ? Koda ?
- Koda ? - Pleacă.
Koda, Kenai e îngrijorat de moarte. Vino, te duc la el.
Nu ! Ţi-am zis să pleci !
Vorbeşte mai încet. Nu e un loc sigur.
Nu-mi pasă. Lasă-mă în pace.
Vai, Nita !
Va fi totul bine, dar trebuie să plecăm !
Acum !
Fugi ! Mai repede !
O să reuşim !
- Nita ! - Prinde-mă de mână.
Nu te mişca !
Koda !
Ţine-te bine !
- Nita ! - Nu-mi da drumul !
- Koda ! Ţine-te bine ! - Atenţie !
Koda !
Koda, ce m-aş fi făcut dacă ţi s-ar fi întâmplat ceva ?
Mă vei părăsi.
Ai zis că ţi-e dor să fii ca ei.
Te vei întoarce cu ea, nu-i aşa ?
Mi-e dor de unele lucruri, dar tu eşti fratele meu.
Nu te voi părăsi niciodată.
Niciodată.
Spectacolul ăsta mi-a stârnit apetitul.
Frăţiorule, de ce nu ne aduci nişte rămurele ?
Bine.
Plângi ?
Nu. Adică... Da. Dar ce contează ?
Luminile astea sunt superbe.
- E sensibil. - Un elan profund ?
E fain.
- Ce e ? - E dulce, nu ?
Hei ! Şi eu pot fi sensibil.
- Îmi plac copitele tale. - Serios ?
Da, sunt expert în copite. Ale tale sunt frumoase şi strălucitoare.
Expert în copite ? De ce nu mi-a trecut prin minte ?
E echinocţiul ?
Da, Koda.
- Mama mea este undeva, acolo. - Şi mama mea.
Ţie îţi e dor de mama ta ?
Da.
Dar nu trebuie să aştepţi luminile astea ca să o găseşti.
E întotdeauna cu tine. Aici.
Când iubeşti pe cineva, îţi rămâne veşnic în suflet.
Acum e momentul.
Koda, să fii cuminte.
Eşti un puiuţ foarte scump.
Vraja.
La revedere.
Kenai, i-ai dat amuleta Nitei pentru că o iubeai ?
A fost cu mult timp în urmă.
Dar e încă cu tine. Aici. Sunt convins.
Koda, nu mai contează.
Dacă o iubeşti, de ce nu îi spui ?
E mai complicat.
Şi acum s-a terminat totul.
Ţi-am promis că vom fi primii urşi care vor ajunge pe Culmea Coacăzelor.
Jurământ cu degeţelul, mai ştii ?
Ce zici dacă mâine dimineaţă dăm iama prin tufişuri ?
Ţi se pare o idee bună ?
Mamă, Kenai e foarte trist.
Din cauza mea.
Eu mă descurc singur.
Spune-le spiritelor să-l transforme înapoi pe Kenai, ca să fie fericit.
- Măiculiţă, e dus, nu-i aşa ? - Da.
Poate că ar trebui să-l stropim cu apă.
De ce nu-ţi laşi balele să curgă ?
- Ar trebui să meargă. - Galopează.
Stai. Cred că s-a mişcat.
- Bună dimineaţa, soare ! - Încă n-a venit vremea hidroplanării.
- Hibernării, boule. - Asta am zis şi eu.
L-am văzut pe ursuleţul mic aseară.
Am încercat să-l oprim, dar nu ne-a dat ascultare.
Poftim ? Unde se ducea ?
S-o ia pe Nita.
A zis că ţi-o aduce înapoi.
Mi-o aduce înapoi ? Nu se poate !
Dacă pune piciorul în sat, îl vor prinde vânătorii !
- Măiculiţă ! - Măiculiţă !
Suntem aproape gata.
Tuşa finală, un şirag de mărgele.
Nu şi de data asta. Acesta e mai potrivit.
Nu se potriveşte cu ceea ce poartă.
Şi mărgelele se potrivesc ?
Nita, ce ţi-ar plăcea mai mult ?
Noi suntem gata. Tu eşti, fiica mea ?
Da, tată.
O mireasă trebuie să zâmbească în ziua nunţii.
S-a întâmplat ceva ?
Tată, sunt aşa de tulburată.
Am crezut că, după ce ard amuleta, legătura va fi ruptă, dar...
În adâncul sufletului, eu...
Îmi pare rău, tată.
Nu mă pot mărita cu Atka.
Nita...
Un urs ! E un urs în sat !
- Un urs ! - Koda !
Staţi ! Nu-i faceţi rău !
- Atenţie ! - Vai, peştele !
- L-am prins ! - Acum chiar l-am prins.
- Uite-l în copac ! - Uite-l.
- Puneţi mâna pe el ! - Nu ! Opriţi-vă, vă rog !
Fugiţi ! Vine după noi.
- Atenţie, vine ! - Intraţi în cocioabe.
- Aduceţi suliţele ! - Hai !
- După el. - Nu, Atka !
- În spatele tău, Atka. - Hai !
- Lăsaţi-l în pace. - Prinde-l !
Se caţără pe munte. Scapă.
- Nu ! Fugi ! - Nu-l lăsaţi să scape !
- Lăsaţi-l să plece ! - Fă-o, Atka.
După ei !
- Nita ! Te-ai lovit ? - Trebuie să-i opresc.
Uitaţi-l ! Să-l prindem !
Urmaţi-mă !
- Piatra ! - Atenţie ! La o parte !
Capul la cutie.
Kenai !
Aici erai. Te-am prins !
Frumoasă mişcare, nu ?
Măiculiţă !
- Eroii noştri ! - Eroii noştri !
- Fain. - Haide, trebuie să-l găsim pe Kenai !
Kenai !
Nu, n-o face !
Kenai !
Kenai ! Kenai !
- Cum ai putut ? - Ce ?
Era prietenul meu.
Kenai ?
Nu pot... Nu înţeleg, îmi pare rău.
Şi eu te iubesc.
- Spiritele ? - Kenai, te înţeleg.
Am rugat spiritele să te transforme la loc în om.
- Poftim ? - Ca să poţi fi cu Nita.
- Nu, Koda. - E în regulă.
Vreau să fii fericit din nou.
Nita, nu pot.
Dar pot eu.
Sunt singurul care îi aude vorbind pe aceşti urşi ?
Da, fain, nu-i aşa ?
- Care-i treaba ? - Tată !
Asta îţi doreşti ?
Te va face fericită ?
Eşti fiica mea şi te iubesc,
indiferent ce vei alege.
Nita ?
Cum arăt ?
Ca un urs, doar că ţi-au dat coarne.
- Cum ? - Te-am păcălit !
- I-a făcut-o ! - Cu siguranţă.
A fost fain.
- Ador finalurile fericite. - Şi eu la fel.
Şi începuturile fericite.
- Fain ! - Fain.