Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
Bună. Eu sunt Dory.
Sufăr de pierderea memoriei pe termen scurt.
- Da! - Exact cum ai spus.
Bine, bine.
Acum o să ne prefacem că suntem ceilalţi copii.
- Bună, Dory. - Salutare.
Vrei să ne jucăm de-a v-aţi ascunselea?
Bine. Mi-ar plăcea.
Noi o să ne ascundem, tu o să numeri şi o să vii să ne găseşti.
Bine, tati.
Nu, nu. Nu sunt tati.
Eu sunt peştele amabil care vrea să-ţi fie prieten.
- Bine? - Bine, tati.
- Nu. - Eu mă ascund.
Acum numără până la zece.
Unu, doi, trei...
Patru...
Îmi place nisipul. Nisipul este drăguţ.
Mami, pot să mă duc să mă joc cu ei?
- Dory? - Dory!
- Dory, prăjiturico.
- Dory, scumpo. - Stai cuminte, scumpo.
Aminteşte-ţi, draga mea.
Trebuie să ne ferim de curentul submarin.
Bine, scumpo. Cum este rima aia pe care am învăţat-o?
Vedem curentul submarin şi spunem...
"Să mergem."
Nu. Nu.
Este: "La naiba, nu!"
Bine? Să încercăm din nou.
Vedem curentul submarin şi spunem...
Uite curentul submarin.
Acolo găseşti curentul submarin, noi vedem curentul submarin.
- Am uitat din nou? - Nu, nu.
- Nu, scumpo, este în regulă. - Nu e mare chestie, prăjiturico.
Dacă vă uit pe voi?
Voi o să mă uitaţi vreodată?
- Prăjiturico, nu. - Nu o să te uităm niciodată, Dory.
Şi ştim că nici tu nu o să ne uiţi vreodată.
Finding Dory
Subtitrarea: Avocatul31-Subtitrari-noi Team www.subtitrari-noi.ro
Alo?
- Ai auzit asta? - Ce? Ce să aud?
Stan, tocmai... am auzit pe cineva spunând "Alo".
Pe cine? Eu nu am auzit pe nimeni spunând "Alo".
Nu ştiu, Stan. Doar am auzit pe cineva spunând "Alo".
Da, sunt mulţi peşti aici.
Oricine, efectiv oricine ar fi putut spune "Alo".
Alo?
- Acolo. - Unde?
- Acolo. Acolo, chiar acolo. - La ce mă uit?
Acolo.
Alo?
- Alo. - Dumnezeule, e un copil.
- Alo. - Salut, copile.
- Alo. - Aici. Alo?
Bună.
Bună, eu sunt Dory. Puteţi să mă ajutaţi, vă rog?
Bună, Dory.
Dory, te-ai rătăcit?
Unde sunt părinţii tăi?
Nu pot să-mi amintesc.
O să ne uităm prin jur.
Este vreunul dintre peştii ăştia părinţii tăi?
Bună, eu sunt Dory. Puteţi să mă ajutaţi, vă rog?
Scumpo, tu tocmai... tocmai ai spus asta.
Da?
Îmi pare rău.
Sufăr de pierderea memoriei pe termen scurt.
- Groaznic. - Pierderea memoriei pe termen scurt.
Bine, doar...
Aşteaptă aici o clipă, bine, scumpo?
- Stan. Stan. Stan. - Ce? Ce?
Ce fac? Sărmana s-a rătăcit.
Nu ştiu. Adică...
- Trebuie să facem ceva. - Ce vrei să fac eu? Adică...
- Nu-şi aminteşte nimic! - Ar putea veni de oriunde.
Ei bine...
- Nu eşti deloc de ajutor astăzi. - Eu doar...
- Dory. Scumpo, ce zici să... - A plecat.
- Dory? - Asta nu este bine.
- Dory? - Dory? Dory!
Eu sunt Dory. Mi-am pierdut familia.
Puteţi să mă ajutaţi?
Eu sunt Dory. Sufăr de pierderea memoriei pe termen scurt.
Continuă să înoţi. Continuă să înoţi.
Bună. Mi-am pierdut familia. Mă puteţi ajuta?
- Unde i-ai văzut ultima dată? - Ei bine...
E o chestie amuzantă. Dar... am uitat.
Scumpo. Vrei să vii să înoţi cu noi?
Asta este cea mai frumoasă ofertă pe care am primit-o întreaga zi.
Cred... Nu pot să-mi amintesc.
Oricum, mulţumesc. Dar... caut pe cineva.
Nu pot să-mi amintesc. Nu pot să-mi amintesc.
Bună! Eu sunt Dory.
Am spus ceva ce nu trebuia?
Glumesc. Bine, bine. Nu vă mai întoarceţi.
Căutam pe cineva şi...
Bine, am înţeles. Aveţi o întâlnire romantică. Distracţie plăcută.
Ei bine, sper să găseşti orice cauţi.
Şi voi la fel. Ai vreo idee ce era?
Îmi pare rău.
Bine. Cred că o să stăm de vorbă altădată.
Nu fi un străin... străinule.
O barcă albă! Mi-au luat fiul!
Fiul meu! Ajutaţi-mă, vă rog!
Fereşte!
Îmi pare rău!
Eşti... eşti în regulă?
- Nu mai este. Nu mai este. - Aşa, aşa.
- Nu, nu mai este. - Este în regulă.
- Nu mai este. - O să fie în regulă.
Nu. Nu. Ei l-au luat!
Eu... trebuie să găsesc barca aia.
- O barcă? Hei, am văzut eu o barcă. - Da?
Pe aici! A plecat în direcţia asta.
- Urmează-mă. - Mulţumesc.
Mulţumesc. Mulţumesc foarte mult!
Un an mai târziu
Claus.
Claus, picură ţeava...
Dă-mi cheia reglabilă ca să pot să o repar.
Hei, Marlin.
Hei, prieteni.
Eu tocmai...
Dory, încă nu este timpul să ne trezim.
- Trebuie să te întorci la culcare. - Aminteşte-ţi, anemona înţeapă.
În regulă. Da, îmi pare rău.
Înapoi la culcare. Înapoi la culcare.
Hei, Marlin.
Întoarce-te la culcare. Asta a fost.
Foarte simplu... culcare.
- Înapoi la culcare. - Am înţeles.
- Hei, Marlin. - Şi... ne-am trezit.
Gata, suntem pregătiţi să începem ziua.
Şi căutam ceva.
- Nemo. - Aşa este.
Îmi amintesc că şi când ar fi fost ieri.
Desigur, nu-mi amintesc ziua de ieri atât de bine.
Oricum...
Aş spune că cel mai înspăimântător moment al excursiei au fost cei patru rechini.
Stai. Credeam că erau trei rechini.
Nu. Nu. Cu siguranţă erau patru.
Dar ultima dată când ai spus, erau trei.
Fiule, care dintre noi a traversat întregul ocean?
Nemo a făcut asta.
Evident, a trebuit să traversăm oceanul ca să-l găsim. Aşa că...
Ştii, el a fost primul.
Bănuiesc că asta este adevărat, nu-i aşa?
Ei bine, aţi reuşit să ajungeţi.
- Eraţi aproape să rataţi excursia. - Excursia?
Ador excursiile. Unde mergem?
- Credeam că i-ai spus. - I-am spus.
- Dory... - Da.
Dl Ray are prea mulţi peşti de care trebuie să aibă grijă astăzi.
Aşa că...
Ar fi mai bine dacă astăzi...
Nu ai fi împreună cu...
- Clasa. - De ce nu?
Ştii, uneori ai probleme să-ţi aminteşti anumite lucruri.
Da, ăsta este singurul lucru pe care mi-l amintesc, da.
Bine...
Uneori nu este vina ta, dar te poate face să rătăceşti.
Iar dl Ray nu are timp să-şi facă griji pentru...
- Peştii care rătăcesc. - Sigur.
Cu alte cuvinte, nu are suficiente ajutoare.
Sărmanul tip. Ştii, munceşte foarte mult.
- Înţelegi. - Acum înţeleg pe deplin.
În regulă. Bine.
Vrea să fiu asistenta profesorului.
- Nu, nu chiar. - Ei bine, sunt foarte onorată.
Nu am mai fost până acum asistenta profesorului.
Dle, ai ajutoare.
Bine!
- În regulă, copii. - În regulă, copii.
- Astăzi e ziua. - Astăzi e ziua.
- Excursie la migraţia pisicilor de mare. - Migraţia pisicilor de mare.
Ştie cineva de ce migrăm?
Haideţi, trebuie să ştiţi chestia asta.
Migraţia înseamnă să ne întoarcem la...
- Culcare! - Da.
- Nu. - Nu.
- Nisip! - Nu.
- Migraţia înseamnă să ne întoarcem acasă. - Acasă.
- Adică locul de unde sunteţi. - De unde sunteţi.
Poate să-mi spună cineva de unde este?
Eu locuiesc la o stâncă uriaşă.
Eu locuiesc la trei peşteri de corali de aici.
Casa mea este acoperită de alge.
- Tu unde ai crescut, Dory? - Eu?
Nu ştiu.
Familia mea. Unde sunt ei?
Pot să vă ajut?
Îmi pare rău. Am uitat din nou? Vedeţi voi, sufăr de...
- Pierderi ale memoriei pe termen scurt. - Pierderi ale memoriei pe termen scurt.
Aşadar, cum poţi să-ţi aminteşti că ai o familie
dacă ai pierderi de memorie pe termen scurt?
O întrebare bună. O întrebare bună.
Vedeţi voi, pot să-mi amintesc ceva pentru că, ei bine, are logică.
Oricum... că.. am o familie.
Ştiu, pentru că eu... ştiţi, trebuie să vin de undeva, nu-i aşa?
Toată lumea are o familie. Poate că nu-mi amintesc
numele lor şi cum arată...
Poate nu o să pot să-i mai găsesc niciodată, dar...
- Despre ce vorbeam? - Despre mămici şi tătici.
Mămici şi tătici, sigur.
De ce vorbim despre mămici şi tătici?
Este cursul acela...
De ce eu? Bine.
Voi păreţi foarte mici, dar...
Bine. Copii, vedeţi voi...
Când doi peşti se iubesc...
Şi o să ne oprim aici.
Urcaţi-vă la bord, exploratorilor.
Simt că urmează un cântec despre migraţie.
Migraţie, migraţie, să învăţăm despre migraţie.
Este inspiraţia naturii de a ne mişca pe mare.
Este un demers ştiinţific...
Unde au dispărut toţi? Singură...
S-au întors.
Ce înseamnă minus patru grade după poziţia soarelui?
Copii. Staţi departe de margine.
Bine. Aţi auzit asta? Bine.
Toată lumea să stea departe de margine. Haideţi.
- Bine, este prea departe. - Este prea departe, haideţi.
Haideţi, întoarceţi-vă aici. Înapoi în direcţia asta.
- Acum, vreau să ascultaţi cu toţii. - În regulă, fiţi atenţi.
Când pisicile de mare or să treacă pe aici...
Pisicile de mare or să treacă pe aici.
- La ce trebuie să fim atenţi? - Cu toţii trebuie să fim atenţi la ce?
- La curentul submarin. - La curentul submarin.
- Aşa este. - Aşa este.
Curentul... Curentul submarin.
Pentru că curentul creat de mişcarea aripioarelor este foarte puternic.
Dacă nu sunteţi atenţi, puteţi fi traşi.
Dle Ray, de unde ştiu pisicile de mare unde să se ducă?
Ăsta este instinctul, Nemo.
Ceva adânc înăuntrul tău care ţi se pare atât de cunoscut,
încât trebuie să asculţi de el.
Precum un cântec pe care l-aţi ştiut dintotdeauna.
Şi acum pot să-l aud pe al meu!
Sufletele noastre ştiu unde să se ducă.
Simţurile ne atrag în locul de unde provenim.
Mergem acasă!
E timpul să călătorim departe
Zi şi noapte mergem
Ca să ajungem înapoi acasă.
Mergem acasă.
Noi, vedem curentul submarin...
Şi cântăm...
- Dory! - Dory!
Dory. Dory.
E moartă?
Nu, nu este moartă.
Toată lumea, faceţi-i loc.
Bijuteria din Morro Bay, California.
Bijuteria din Morro Bay, California?
Mi-am amintit ceva. Este...
Mi-am amintit ceva.
Chiar mi-am amintit ceva. Ceva important.
Ceva important, ce? Ce ţi-ai amintit?
Nu mai ştiu. Dar încă pot să simt, este...
În regulă. Mulţumim, dle Ray.
Încearcă să-ţi aminteşti mai bine. Dory, nu fi Dory...
Ce? Ţi-ai amintit?
Nu-mi amintesc.
Era ceva... Era...
Era ceva despre...
Bijuteria din Morro Bay, California?
Familia mea! Mi-am amintit familia mea!
Sunt pe acolo pe undeva. Trebuie să-i găsesc.
Prieteni, trebuie să mă ajutaţi. Prieteni.
Prieteni, alo?
Prieteni, unde sunteţi?
- Dory. - Alo?
Dory!
- Unde aţi plecat? - Tu eşti cea care a plecat.
Părinţii mei. Mi i-am amintit.
Ce? Ce ţi-ai amintit?
Mi-am amintit de ei.
Mama, tata! Am o familie!
Ei nu ştiu unde sunt.
- Să mergem. Trebuie să mergem. - Dory. Nu.
Nu! Asta e o nebunie.
Unde încerci să mergi?
Spre... spre... sala de sport... baltică?
- Bijuteria din Morro Bay, California - Da!
Nu, Dory. California este de partea cealaltă a oceanului.
- Atunci mai bine am pleca. - Cum se face că de fiecare dată
când suntem pe marginea acestui recif, unul dintre noi încearcă să plece?
Măcar o dată, nu putem doar să ne bucurăm de privelişte?
Cum poţi să vorbeşti despre privelişte când mi-am amintit de familia mea?
Nu! Nu! Am terminat cu călătoriile în ocean.
Acea parte a vieţilor noastre s-a terminat.
Singurul motiv pentru care am călătorit la bun început
a fost ca să nu mai trebuiască să călătoreşti vreodată.
Da, dar vreau să...
- Dory, uite. - Te rog.
Tot ce ştiu
este că îmi e dor de ei.
Îmi este foarte mult dor de ei. Nu ştiam cum este să simţi asta.
Ştii cum este să simţi asta?
Da. Ştiu cum este să simt asta.
Nu vreau să uit asta.
Acolo pe undeva este familia mea.
Te rog, Marlin.
Nu pot să-i găsesc singură. O să uit.
Ajută-mă te rog să-mi găsesc familia.
Da, tată.
Ne poţi duce în partea cealaltă a oceanului, nu-i aşa?
Nu.
Dar cunosc pe cineva.
Super! Super! Super!
O nebunie completă! O nebunie completă!
Ştiu. Nu-i aşa că e grozav?
Nu! Înnebunesc complet.
E din cauza curentului Californiei, tipule. Are o aromă respingătoare.
E vremea pentru surf, tipule.
Hei, tipule, dacă o să fii azvârlit,
fă-mi un serviciu. Îndreaptă-te spre spatele carapacei.
Apleacă-te în afară şi zboară la distanţă.
Noi numim asta: "Hrănirea peştilor"!
A baracudelor.
Iar acum îi căutăm pe părinţii mei
la broşa Atlanticului sau...
- Bijuteria din Morro Bay, California. - Exact.
Cum o să-ţi găseşti părinţii?
Îţi aminteşti cum arătau?
Sunt nouă la chestia cu amintirile, aşa că nu pot să spun cu siguranţă.
Dar ceva îmi spune că sunt albaştri cu...
- Poate puţin galben. - Sună corect.
De asemenea, sunt sigură că o să-i recunosc când o să-i văd.
Suntem rude.
Apropo, traversarea oceanului este genul de lucru
pe care ar trebui să-l faci o singură dată.
- O singură dată! - Urmează Morro Bay, California, prieteni.
Să îmi găsim familia.
Mergeţi! Mergeţi! Mergeţi, mergeţi, mergeţi!
- Mergi, tată! - Nu mă împinge, Nemo.
La revedere, micuţă de culoare albastră. Sper să-ţi găseşti părinţii.
Şi mult noroc să hrăneşti peştii.
Prea târziu, sunt hrănit deja.
Asta îmi pare cunoscut.
Mamă! Tată!
Dory. Dory. Dory. Aşteaptă. Aşteaptă.
- Mamă! Tată! - Opreşte-te din ţipat pentru o clipă.
Chiar crezi că părinţii tăi pur şi simplu
înoată pe aici aşteptându-te?
Ei bine, nu ştiu, dar există o singură modalitate de a afla.
- Mamă! Tată! - Strigă mai tare, Dory.
Mamă! Tată!
Ce a fost asta?
Aşteptaţi. Am mai auzit asta.
Îmi amintesc pe cineva spunând "shh".
Da, bravo. Eu am fost, acum un minut.
Vă rog, i-aţi văzut pe mami şi tati?
Se numesc Jenny şi Charlie.
Jenny şi Charlie.
- Ce? Jenny şi cum? - Astea sunt numele lor.
Părinţii mei sunt Jenny şi Charlie!
Dory, aşteaptă!
- Jenny! - Putem să stăm puţin...
- Charlie! - Să ne gândim la un plan?
Jenny! Charlie!
- Eşti nebună? - Îmi pare rău, este puţin agitată.
- Jenny! Charlie! - Dory. Dory. Nu mai ţipa o clipă.
Nu e o idee bună să vii într-un cartier nou
şi să atragi atenţia asupra ta atât de mult.
Nu înţelegi. Mi-am amintit numele părinţilor mei.
- Jenny Charlie! - Dory. Dory.
Crabii ăştia locuiesc aici.
Şi am un sentiment că ne spun să tăcem dintr-un motiv întemeiat.
- Ai putea să trezeşti ceva periculos. - Vorbeşti despre...
ceva cum ar fi ceva cu un ochi mare, tentacule şi energic?
Ei bine, asta este ceva foarte exact. Dar, da, ceva de genul ăsta.
În general nu vrei să...
- Bună. - Dumnezeule.
Dumnezeule.
Bine. Am făcut o greşeală.
Ne retragem. Lasă-ne în viaţă...
Şi o să... o să te venerăm.
O să construim...
Îţi place... Îţi place un monument?
Înotaţi să vă salvaţi viaţa!
- Nemo! - Nemo!
- Tată!
Nu!
Nemo, ţine-te de mine! Nu-mi da drumul!
Dory! Dory. Dory, încetineşte.
- Nu mai suntem vânaţi. - Eşti sigur?
Jenny. Jenny şi Charlie.
Jenny şi Charlie!
Jen... Tocmai mi-am amintit numele lor.
Trebuie să continuăm să mergem, suntem foarte aproape.
Eşti rănit?
- Eşti în regulă? - Dumnezeule, Nemo.
- Eşti în regulă? Ce s-a întâmplat? - Nu acum, Dory. Te rog.
- Nu. Nu. Nemo. - Sunt bine. Sunt bine.
Nu. Nemo... Îmi pare rău. Bine, îmi pare rău.
Dumnezeule.
- Nemo, eşti în regulă? - Am spus "nu acum".
- Ai făcut suficient. - Eu?
Nu... Dar eu... pot să îndrept asta.
Pot. O să mă duc să aduc ajutoare.
Ştii ce poţi să faci, Dory? Poţi să te duci să aştepţi acolo.
Du-te să aştepţi acolo şi uită. Asta faci tu cel mai bine.
Ai dreptate.
Nu ştiu de ce am crezut că pot face asta.
Să-mi găsesc familia... nu pot să fac asta. Îmi pare foarte rău.
- O să îndrept asta. - Sunt bine.
Ei bine, o să mă duc să aduc ajutoare, bine?
Bine? Pot să fac asta. O să fiu...
O să fie în regulă, Nemo.
Alo? Cineva, alo?
Cineva? Alo.
- Cineva? - Bună.
- Alo? - Eu sunt Sigourney Weaver.
Bună, Sigourney. Am nevoie de ajutorul tău.
- Vino, te rog, alături de noi. - Grozav, grozav, grozav.
Ca să explorăm minunile Oceanului Pacific
şi uimitoarea viaţă pe care o conţine.
Sigourney? Sigourney Weaver, unde eşti?
- Dory, aici erai! - Prieteni, am găsit ajutor.
Sigourney Weaver o să ne spună unde suntem.
Fereşte!
- Uită-te la asta. - Niciun respect pentru viaţa oceanului.
- Marlin! Nemo! - Dory!
Nu, nu, nu. Nu din nou! Nu din nou!
Să o ducem înăuntru să vedem ce face.
- Dory! Dory! - Nu-ţi face griji, Dory!
Rămâi calmă! O să venim să te găsim!
Şi bine aţi venit la "Institutul Vietăţilor Marine",
acolo unde credem în salvare, reabilitare şi eliberare.
Marlin? Nemo?
Alo? Alo? Mă puteţi ajuta?
Eu? Să te ajut?
Ce se petrece?
- Ajutor. - Se pare că am terminat aici.
Tipule, încetează.
Eşti cercetător. Am discutat despre asta.
Haide... este amuzant.
Bine. Bine.
Linisteşte-te.
Totul este în regulă. Totul este în regulă.
Hei, tu.
- Roteşte-te. - Slavă Domnului.
- Bună, eu sunt Dory. Sunt... - Numele meu este Hank.
- Cât de bolnavă eşti? - Bolnavă? Sunt bolnavă?
De ce altfel ai fi în carantină?
Nu... Cât timp mai am?
- Trebuie să-mi găsesc familia. - Bine. Nu fi isterică.
Nu este bine deloc.
Ce? Ce este? Ce s-a întâmplat?
- Ce este asta? - Aia de acolo e o veste proastă.
Este o etichetă de transport pentru peştii care nu pot rămâne în institut.
Sunt transferaţi în încăperi permanente.
Un acvariu în Cleveland.
Peştii de aici se întorc în ocean.
Peştii din Cleveland, rămân acolo pentru totdeauna.
Cleveland, nu! Nu pot să mă duc în Cleveland.
Trebuie să mă duc bijuteria din Morro Bay, California să-mi găsesc familia.
Ăsta este locul, Institutul Vietăţilor Marine.
Bijuteria din Morro Bay, California.
- Eşti aici. - Adică sunt de aici?
Părinţii mei sunt aici. Trebuie să ajung la ei.
- De la ce expoziţie eşti? - Stai. Sunt de la o expoziţie?
Care? Trebuie să ajung acolo.
Asta este dificil, puştoaico. Doar dacă...
Nu. Nu o să funcţioneze niciodată. Este prea nebunesc.
Cum adică? Spune-mi. Nu mă deranjează nebunia.
Ştii că pot să văd asta?
Ei bine, este un lucru la care mă pot gândi ca să te ajut să-ţi găseşti familia.
- Dacă aş putea să iau... - Da! O idee grozavă.
Mă duci să îi găsesc. De ce nu m-am gândit la asta?
Nu, nu, nu. Dacă aş putea să-ţi iau eticheta,
aş putea să-ţi iau locul în camionul de transport.
Apoi tu te poţi întoarce înăuntru să-ţi găseşti familia.
Tot ce trebuie să faci este să-mi dai eticheta.
Care etichetă? Este o etichetă pe înotătoarea mea.
Cum ai putut să uiţi de eticheta de pe înotătoarea ta?
Nu. Îmi pare rău. Eu...
Sufăr de pierderea memoriei pe termen scurt.
Nu-ţi aminteşti despre ce am discutat?
Habar n-am. Despre ce vorbeam?
Erai pe cale să-mi dai eticheta ta.
Ei bine, îmi place eticheta mea. De ce... de ce o vrei?
Ca să mă pot duce...!
- Ca să mă pot duce în Cleveland. - Cleveland.
Am auzit lucruri frumoase despre Cleveland. De ce vrei să mergi acolo?
Pentru că dacă rămân aici o să fiu eliberat înapoi în ocean.
Şi am nişte amintiri groaznice despre locul ăla!
Vreau doar să locuiesc singur într-un acvariu.
Asta este tot ce vreau.
Dă-mi eticheta ta!
Hei, omule. Nu-mi atinge eticheta.
Uite.
Eu nu lucrez aici.
Nu am o hartă a acestui loc.
O hartă. O idee bună.
Du-mă la hartă.
O să-mi dau eu seama unde sunt părinţii mei. Dumnezeule.
În regulă.
Dacă te duc la familia ta, o să-mi dai...
Nu am prea multe.
Eu... ce zici dacă îţi dau eticheta asta?
O idee grozavă.
Eşti absolut sigur că asta am spus?
"Du-te să aştepţi acolo şi uită. Asta faci cel mai bine."
- Da, tată. - Am spus asta?
Ai spus asta.
Dory a înotat spre suprafaţă şi apoi a fost luată de cineva...
În regulă, nu vreau să aud din nou întreaga poveste.
Am întrebat doar despre partea aia.
Pentru că, uite, dacă am spus asta... Şi nu sunt sigur că am zis...
De fapt este un compliment, pentru că i-am cerut să aştepte.
Şi i-am spus: "Asta faci cel mai bine".
Aşa că eu... eu...
Este vina mea! Este doar vina mea!
Ea a fost răpită şi dusă în... orice ar fi locul ăsta.
Dacă este un restaurant?
Hei! Voi doi, tăceţi!
Da, încercăm să dormim, iar voi mi-aţi întrerupt visul preferat.
Este acela în care tu stai întins pe stânca asta?
- Da. - Este un vis bun.
- Da. - Este unul dintre preferatele mele.
- Scuzaţi-ne. Scuzaţi-ne. Alo. - Fiule. Fiule. Fiule.
- Încercăm să... - Leii ăştia de mare...
Sunt prădători naturali. Ar putea ataca brusc în orice clipă.
- Nu arată ca şi când ar putea sări brusc. - Asta vor ei să crezi.
Stai în spatele meu şi lasă-mă pe mine să vorbesc.
Scuzaţi-mă.
Ne facem griji pentru prietena noastră. Ăsta este un restaurant?
Amice... nu este un restaurant.
- Prietena voastră este în regulă. - Da?
Este un spital pentru peşti. Sigourney Weaver spune
că va fi salvată, reabilitată şi eliberată.
Va ieşi în scurtă vreme. Noi ar trebui să ştim.
- Parazit nazal. - Anemie.
Însănătoşiţi şi eliberaţi.
Slavă Domnului.
Sigur. Este în regulă. Nu vă faceţi griji...
- Hei! Gerald. - Gerald! Dă-te jos!
- Dispari! - Dă-te jos, Gerald!
- Nu, ştii asta! Jos! - Nu eşti binevenit.
- Jos! Jos! Jos! - Jos! Jos! Jos!
Nu vă faceţi griji de nimic.
Locul ăla este Institutul Vieţuitoarelor Marine.
Bijuteria din Morro Bay, California.
Avea dreptate.
Se pare că Dory poate să facă şi altceva în afară de să uite.
Mulţumesc, Nemo. Mulţumesc pentru asta.
Aşadar, cum o să intrăm înăuntru?
Staţi. Vreţi să intraţi înăuntru, prieteni?
Cu disperare. Prietena noastră este acolo înăuntru, pierdută, singură.
Este speriată. Nu ştie ce să facă.
- Ştim noi o modalitate. - Da?
Ce fac?
Nu ştiu. Sună rău.
- Am ajuns? - Vorbeşte mai încet.
Hank, sunt foarte bucuroasă că te-am găsit.
Parcă ar fi... destinul.
Îţi spun pentru a 1.000.000 de ori. Nu este destinul.
Am mai spus "destin" înainte?
Îmi pare rău. Doar că sunt emoţionată
pentru că mă duc să-mi întâlnesc părinţii.
Nu i-am mai văzut de... Nici măcar nu ştiu de cât timp.
Pentru că, vezi tu, sufăr de...
- Pierderea memoriei pe termen scurt. - Pierderea memoriei pe termen scurt.
Uite, nu mai vorbi, bine? Nu-mi place să vorbesc.
Nu-mi place să discut, nu-mi plac întrebările şi...
"Ce mai faci?", "Sunt bine."
"Ce mai faci?", "Şi eu sunt bine."
Noutăţi. Nimeni nu este bine.
Sunt bine. Tu ce mai faci?
Hank, priveşte. Acolo este o hartă.
Planul este să te uiţi pe ea
şi să-ţi dai seama unde locuiesc părinţii tăi.
Iar eu o să fiu într-un camion spre Cleveland.
- Ai înţeles? - Am înţeles.
Care era prima parte?
Ce? Caracatiţa a evadat din nou.
Uită-te la toate expoziţiile astea.
Cum poţi cerceta parcul ăsta într-o singură zi, serios?
- Alege una! - Bine.
Ei bine, spune-le tuturor să fie atenţi.
Adică, ar trebui să eliberăm astăzi caracatiţa în ocean.
Ei bine, desigur că nu am văzut-o.
Dacă m-aş fi uitat...
Hei. Aici erai.
- Grăbeşte-te. - Bine. Bine. Bine.
Începe cu "K".
Kid Zone... "Zona Copiilor"!
Nu. Fără copii. Copiii pun mâna pe lucruri.
Şi nu o să-mi pierd un alt tentacul pentru tine.
Ai pierdut un tentacul?
Ei bine, atunci nu eşti un octopod, eşti un "septopod".
Poate că nu-mi pot aminti, dar ştiu să socotesc.
- Grăbeşte-te! - Bine.
Călătorie în adânc...
Hei, uite, scoici.
- Tati, uite o scoică pentru tine. - Asta este grozav, Dory.
- Ai găsit alta. - Da?
Da, aşa este. Devii pricepută la asta, Dory.
Hei, uite, scoici.
- Hei, aici locuiesc. - Da. Da, într-adevăr.
Îmi plac scoicile.
Aşa este, draga mea.
Crezi că poţi să-mi găseşti o altă scoică?
Cele purpurii sunt preferatele mele.
Bine, mami.
Mami...
Scoică purpurie. Scoică purpurie.
- Hank, casa mea avea o scoică purpurie! - Şi ce dacă?
Jumătate dintre expoziţiile de aici au scoici purpurii.
Nu, nu, nu. Nu înţelegi.
Acum mi-o amintesc. Scoicile purpurii erau preferatele ei.
Şi avea un chicotit adorabil, iar tatăl meu era foarte amuzant.
Şi acum memoria ta imprevizibilă o să facă să fim prinşi.
Încă mai crezi că ăsta este destinul?
- Hank, trebuie să-i găsim pe părinţii mei. - Linişte.
Baza, sunt Carol.
Cred că am găsit caracatiţa aia care lipseşte.
- Vezi ce ai făcut? - Îmi pare rău.
Nu putea fi mai rău.
"Des-ti-n". Destin?
- Haide. - Hank.
- Nu vorbi, ascunde-te. - Am o presimţire.
- Cred că ar trebui să intrăm în găleată. - Nu, opreşte-te.
Serios, scrie "Destin". Şi este.
- Nu, nu, nu, nu, nu. - Trebuie să ajungem în găleata aia.
Nu intru cu tine în găleata aia.
- Eu mă duc în găleata aia. - Nu face asta. Nu intra în găleata aia!
Pa.
Hei, prieteni. Îmi caut familia.
Bună idee. Să facem pe morţii.
Îmi pare rău. Trebuie să clipesc.
Voi cum vă ţineţi ochii deschişi atât de mult timp?
Hei, prieteni.
Stai puţin.
Următorul nostru invitat este aici de foarte mult timp.
Este un rechin balenă. Numele ei este Destiny ~Destin~.
Destiny, serios?
O să observaţi că nu vede prea bine
şi că are probleme să navigheze în propriul habitat.
Uitaţi-o că vine acum.
Destiny. Eşti un peşte?
Stai. Ce?
Bună. Bună. Poţi să mă ajuţi?
În regulă, o să merg cu tine.
- Scuză-mă, bună. - Cine vorbeşte?
Acea micuţă pată albastră?
Poţi să mă ajuţi? Mi-am pierdut familia.
- Ţi-ai pierdut familia? - Ei bine, este o poveste lungă.
Şi ca să fiu sinceră, nu-mi amintesc cea mai mare parte din ea.
Asta este foarte trist. Sărman peştişor...
Îmi pare rău, nu sunt o înotătoare prea bună. Nu văd foarte bine.
Eu cred că înoţi foarte frumos.
De fapt, nu am mai văzut niciodată un peşte să înoate aşa.
Mulţumesc.
Cu plăcere.
Stai. Spune asta din nou.
Cu plăcere.
- Dory? - Da.
- Dory. - Da.
- Dory? - Da.
- Dory! - Da.
- Noi două am fost prietene! - Nu.
- Dory, sunt eu, Destiny. - Mă cunoşti?
Desigur. Vorbeam prin ţevi când eram mici.
- Eram amice de ţevi! - Da?
Eşti foarte frumoasă.
- Aşadar, ştii de unde sunt? - Da.
Eşti din expoziţia "Oceanul Deschis".
Sunt din expoziţia "Oceanul Deschis"?
Atunci acolo sunt părinţii mei.
Trebuie să plecăm. Poţi să mă duci acolo?
Este dificil pentru o balenă să călătorească pe aici.
Puteţi vă rog să vorbiţi mai încet acolo?
- Mă doare capul. - Cine este ăla?
Ăla este vecinul meu, Bailey.
A fost adus cu o rană la cap.
Ştiu că vorbeşti despre mine, Destiny.
Crede că nu-şi poate folosi ecolocaţia...
- Dar l-am auzit pe doctor vorbind. - Sunt chiar aici.
Nu este nimic în neregulă cu el.
Pot să aud fiecare cuvinţel pe care-l spui despre mine.
Ce este ecolocaţie?
Ei bine, capul lui Bailey ar trebui să emită o undă, iar ecolocaţia
îl ajuta să găsească obiecte la depărtare.
Dar se pare că el este încă în convalescenţă.
Acum ştiu că vorbeşti despre mine.
Chiar nu pot să folosesc ecolocaţia.
Nu pot să am din nou această conversaţie. Pur şi simplu nu pot.
M-am lovit la cap foarte tare acolo.
- Vezi cât de umflat este? - Capul tău trebuie să fie mare.
- Eşti un delfin alb. - Ecolocaţie.
Precum cea mai puternică pereche de ochelari din lume?
- Ce? - Ce sunt ochelarii?
Ceva de genul... faci... Şi apoi vezi lucruri.
De ce ştiu asta?
Asta este interesant.
- Aici erai. - Hank.
- Ascultă. Avem o înţelegere. - Hank.
Te-am dus la hartă, acum dă-mi eticheta aia.
Aşteaptă, aşteaptă, aşteaptă. Nu.
Ştiu unde sunt părinţii mei. Sunt în...
Cum se numeşte? Locul... este... Oceanul Nămolos?
- "Oceanul Deschis". - "Oceanul Deschis".
"Oceanul Deschis"!
"Oceanul Deschis". Ştiu unde este!
Este expoziţia care se află chiar lângă "Nu-mi pasă!".
Uşurel.
Dacă încerci să ajungi la expoziţia "Oceanul Deschis",
du-te prin ţevi.
- Prin ţevi, grozav. - Prin ţevi?
Da. Virează la stânga de două ori, apoi înoată drept şi o să ajungi.
Sunt cam multe indicaţii de direcţie.
Asta este... Ai reţinut asta, Hank? Toate astea?
- Da. - Grozav, să mergem.
Nu o să vin cu tine. Nu încap.
O să trebuiască să te duci singură.
Asta este... Asta... eu sunt...
Vezi tu, nu pot. Pentru că nu mă pricep la direcţii.
Ei bine, păcat. O înţelegere este o înţelegere.
Vrei să-ţi găseşti părinţii? Aşa o să ajungi la ei.
- Acum dă-mi eticheta. - Dar, Hank...
Nu mă pot duce singură în ţevi. O să uit unde merg.
Nu este problema mea. Eticheta!
Dar nu mă pot duce astfel.
Ei bine, îmi pare rău, dar nu există o altă cale!
Nu există o altă cale.
- Nu te panica. - Nu, draga mea.
Este în regulă. Ştii, nu totul în viaţă este uşor de făcut.
Nu-i aşa, Charlie?
Da. Mama ta are dreptate.
Când ceva este prea dificil, Dory, ar trebui să renunţi.
- Charlie! - A fost o glumă.
- Glumesc, sunt un glumeţ. - Bine.
O glumă. Aveţi grijă.
- Un glumeţ la slujbă. - O glumă, am înţeles.
Vezi, prăjiturico? Întotdeauna există o altă cale.
Mulţumesc, tati.
Nu. Tatăl meu a spus că întotdeauna există o altă cale.
Ce? Nu există o altă cale.
"Oceanul Deschis". "Oceanul Deschis". "Oceanul Deschis".
"Oceanul Deschis"... sunt foarte sigură că este clădirea aia de acolo.
Este confuză şi cumva rotundă.
- Precum capul lui Bailey. - Stai. Ce?
Întotdeauna există o altă cale. Întotdeauna există...
Acolo.
Prieteni, urmaţi-mă. Ştiu cum ne putem mişca.
- "Oceanul Deschis". - "Oceanul Deschis".
Exact.
Prieteni...
Prieteni, ştiţi că nu pot să înot până acolo, nu-i aşa?
Nu văd cum asta o să ne facă să intrăm.
- Ce facem? - O chemăm, desigur.
O chemăm? Pe cine chemăm.
Prieteni. Faceţi cunoştinţă cu Becky.
Să zburăm? Nu, nu, nu, nu, nu.
Informaţii noi. Ascultaţi, mulţumiţi-i.
Adică, aţi făcut cât puteaţi de mult, serios.
Dar există o cale de a intra care implică înotul?
Pentru că asta este tăria noastră.
Uitaţi, prietena voastră o să fie în carantină.
Acolo duc ei peştii bolnavi.
Şi singura care poate ajunge în locul ăla este Becky.
Bună, Becky.
Opreşte-te. Să îi spunem Pecky ~Ciocănitoare~.
- Asta este foarte... - Cred că te place, tată.
Becky, dragă,
aceşti doi peşti de treabă vor să intre în zona de carantină.
Eşti liberă astăzi, Rebecca, draga mea?
Becky, este... Se potriveşte asta cu programul tău?
Nu înţelege ce spun.
Tot ce trebuie să faci este să te întipăreşti în mintea ei, amice.
Ce să fac?
- Să te întipăreşti. - Să te întipăreşti.
Priveşte-o în ochi şi spune: "Oorrooo".
Şi se va sincroniza cu tine.
- Acum, priveşte-o în ochi. - Da!
Nemo.
Cred că ar trebui să concepem un plan alternativ.
Unul care implică să rămânem în apă.
Asta e tot ce spun. Pentru că pasărea asta...
- Asta nu e pasărea potrivită! - Este în regulă, tată.
Şi între timp, Dory va uita de noi.
Este aşa cum ai spus. Asta face cel mai bine.
Bine.
Să o privesc în ochi.
- În care ochi? - Alege unul, amice.
Becky.
"Oorroo", Becky.
Bine. Asta este grozav.
Cum ar trebui să ne care Becky?
Da... Era să uit.
Gerald.
Gerald. Haide, fiule!
Haide, Gerald. Dă-ne caldarea!
O să te lăsăm să stai pe stâncă.
Da, Gerald. Jurăm.
Aşa. Vino încoace.
Haide, poţi să faci asta.
- Aşa. - Ai grijă la nas, târâie-ţi fundul.
Mulţumesc foarte mult, Gerald.
Bine ai venit la timpul tău de stat pe stâncă.
Confortabil, nu-i aşa?
- A expirat timpul. - A expirat timpul.
- Acum dă-te jos! - Dă-te jos, Gerald!
- Jos! - Jos!
Asta este o nebunie!
De ce continui să mă las convins să fac alegeri nebuneşti?
Mult noroc!
Bine, când îţi spun eu, o să...
Da, da, ştiu. O să semnalizez împroşcând apa puternic.
La semnalul meu.
Încă nu. Încă nu.
- Acum? - Nu până când nu ne dă Destiny semnalul.
Ştii ceva?
Nu am nicio idee de ce faci asta.
Ce vrei să spui?
Pare doar prea multă oboseală doar ca să găseşti nişte peşti.
Dacă aveam eu pierderi de memorie pe termen scurt,
înotam în ocean şi uitam totul.
Nu vreau să fac asta. Îmi vreau familia.
Eu nu, puştoaico. Nu vreau să am pe nimeni de care să-mi fac griji.
Eşti norocoasă, nu ai amintiri.
Nu ai probleme.
Nu ai amintiri, nu ai probleme.
Încă nu. Încă nu.
Nu trebuie să spui când nu este timpul.
- Nu... - Spune-mi doar când e timpul.
Bine, acum. Şi... aşteaptă!
"Bine, acum. Şi... aşteaptă"? Vorbeşti serios?
Bine, la trei.
- Nu număra, spune doar "acum". - Acum!
Acum! Acum! Fă-o! Dă-o!
Uită-te la asta. Adică...
- Ăsta e semnalul! - Mergi, mergi, mergi. Ăsta e semnalul!
Aminteşte-ţi.
Destiny a spus să urmăm semnele spre expoziţia "Oceanul Deschis".
Eu nu văd nimic, aşa că e treaba ta să le cauţi.
Am înţeles. Să urmărim semnele spre "Oceanul Deschis".
O să repet, bine? Asta ar trebui să funcţioneze.
Urmează semnele spre "Oceanul Deschis". Urmează semnele spre "Oceanul Deschis".
La dreapta.
Urmează semnele spre "Oceanul Deschis". Urmează semnele spre "Oceanul Deschis".
Stânga.
Şi stai departe de oameni, bine? În special de copii.
- Nu vreau să fiu atins. - Nu mă încurca.
Sărmanul copilaş.
Lasă-mă să ţi-l dau eu înapoi. Poftim...
Dumnezeule.
Unde mergem? Unde mergem?
Îmi pare rău.
Bine. Mă uitam după... mă uitam...
"Oorroo", Becky.
Lasă-ne oriunde. Suntem în regulă.
Tată, aşteaptă.
Cred că caută un loc de aterizare.
Este confuză, Nemo!
Nici măcar nu ştie unde să se uite!
Aşteaptă, aşteaptă, aşteaptă! Becky! Becky!
Ce faci? "Oorroo".
"Oorroo roo roo roo".
Bine, merge undeva. Întrebarea este: "Unde"?
În ce direcţie? Vezi semnele?
Mă uit. Mă uit.
Ceva care să mă ducă la familia mea.
Familia mea! Cea mai puternică pereche de ochelari din lume.
Ştiu asta. De ce ştiu asta?
Este o altă amintire. Hank, trebuie să mergem în direcţia aia.
Stânga. Mergi la stânga.
Oceanul Deschis
Becky. "Oorroo", "oorroo".
Nu te poate auzi, tată.
În regulă, în regulă, în regulă. Un plan nou.
Trebuie să ne apropiem de Becky, ca să ne poată auzi.
Nu cred că ar trebui să mutăm găleata.
Nemo.
Fără mine, Becky este pierdută.
- Tată, ai încredere în ea. - Să am încredere în ea?
Ca să ne poată uita complet?
- Eu am încredere în Becky. - Ai încredere în Becky.
Becky mănâncă un pahar.
Becky. Beck? "Oorroo".
Magazin de cadouri
Ei bine...
Cel puţin nu mai suntem blocaţi într-o căldare.
Suntem deasupra zonei de carantină.
Turul puiului de vidră începe acum.
Mulţumesc, Sigourney Weaver.
Hei, cine vrea să înveţe despre vidre?
Caut cea mai puternică pereche de ochelari din lume.
Vidre!
Este o petrecere uriaşă de îmbrăţişări!
Petrecere de îmbrăţişări, vin şi eu.
Unde suntem? Suntem aproape de "Oceanul Deschis"?
Da, cred că da. Ei bine, nu ştiu.
- Dar am văzut celălalt semn... - Ce? Ce alt semn?
Cea mai puternică pereche de ochelari din lume.
Ce? Despre ce vorbeşti?
- De ce urmăm semnul ăla? - Ei bine, pentru că mi-am amintit.
Nu, nu, nu. Nu era ăsta planul.
Gata, asta este!
- Mi-ai irosit timpul. - Aşteaptă, nu.
Acel camion de transport pleacă în zori, iar eu nu o să-l pierd.
- Aşa că, dă-mi eticheta. - Aşteaptă. Nu.
- Nu, îmi amintesc acel semn. - Şi ce dacă?
Aşa că încep să-mi aduc aminte din ce în ce mai multe şi simt că îmi revine memoria.
- Cred că ar trebui... - Nu! Memoria ta nu funcţionează!
Nu poţi să-ţi aduci aminte nimic!
Probabil că aşa ţi-ai pierdut familia de la bun început!
În regulă. Uite, să ne liniştim puţin.
- Ştii, dă-mi doar eticheta. - Ştii ceva?
Pentru un tip cu trei inimi, nu eşti prea amabil.
3 inimi? Despre ce vorbeşti?
- Nu am trei inimi. - Ba da, ai.
- Nu am. - Ba ai.
- Nu. - Ba da!
- Nu mai spune asta! - Este un adevăr.
Caracatiţa are trei inimi.
- Două pompează sângele spre branhii. - Ce?
- Iar a treia pompează sângele în corp. - Stai.
Zona copiilor
Ştii, cineva cu trei inimi n-ar trebui să fie atât de rău.
Şi este ceva rău să spui că aş pierde pe cineva pe care iubesc!
Iaz interactiv
Nu i-am pierdut!
Hank?
Hank!
Hank?
Mâinile ~Hands~.
Nu, nu Hans. Îl caut pe Hank.
- Mâinile. - Hank, cu "K". "Hank".
- Mâinile! - Mâinile?
Mâinile!
Hank! Hank?
- Braţul meu! - Hank!
Iaz interactiv
Unde eşti, Hank?!
Poţi să mă ajuţi, te rog? Îl caut pe...
Ajută-mă, te rog. Mi-am pierdut prietenul, Frank.
- Îmi pare rău, nu Frank. - Eşti în spaţiul meu!
Este un octopod. Nu, septopod.
El... exact, este un septopod. Septopod. Septopod. Septopod.
Unu, doi, trei, patru, cinci, şase, septopod.
S-a camuflat.
Hank. Haide, Hank.
Să plecăm de aici.
- Hei, ce faci? - Hank!
Care este planul?
Planul este să rămân aici pentru totdeauna.
Bine. Este un plan bun.
Îmi pare rău. Îmi pare rău, Hank.
Îmi pare rău că nu-mi amintesc bine.
- Scumpo. Scumpo. Cu grijă. - Ai grijă, prăjiturico.
Uită-te pe unde mergi.
Îmi pare rău, tati. Îmi pare rău că nu-mi amintesc bine.
Scumpo, scumpo. Nu trebuie să-ţi pară rău.
Ştii ce trebuie să faci?
- Continuă doar să înoţi. - Da.
Şi pariez că poţi să-ţi aminteşti asta, pentru că...
Noi o să cântăm un cântec despre asta.
Continuă doar să înoţi. Continuă doar să înoţi.
- Continuă doar să înoţi. - Continuă doar să înoţi.
- Înoată. - Înoată.
- Ce facem? Înotăm. - Ce facem? Înotăm.
- Înotăm. - Înotăm.
Continuă doar să înoţi. Continuă doar să înoţi.
Părinţii mei m-au învăţat cântecul ăsta!
Îl cântam întreaga familie. În tot acest timp credeam că eu l-am compus.
- Care cântec? - Continuă doar să înoţi.
Hank. Noi... trebuie să continuăm să înotăm.
Ce?! Nici vorbă!
Ascultă-mă. Este prea periculos să ne mişcăm.
Nu, tu să mă asculţi. Ştiu că eşti speriat.
Dar nu poţi să renunţi. Urmează-mă.
Continuă doar să înoţi. Continuă doar să înoţi.
Mama a compus cântecul ăsta pentru mine.
O să ne scoată de aici.
Cântă cu mine, Hank. Haide.
Vin, mami. Vin, tati.
Opriţi-vă.
- Întoarceţi-vă. - Întoarceţi-vă.
- Mergeţi direct spre Peştera de Poker. - Mergeţi direct spre Peştera de Poker.
- Peştera de Poker. - Peştera de Poker.
- Feriţi-vă!
Ce este asta?
- Îmi pare rău. - Este în regulă.
Toată lumea face asta. Nu are de ce să-ţi fie ruşine.
Hank?
Hank. Aici erai.
Ne-ai scos de acolo.
Da.
Am făcut să ieşim de acolo.
Adică, tehnic, tot din cauza ta am ajuns acolo.
Dar dacă n-ai fi făcut-o, nu am fi ajuns... aici.
Ecolocaţie.
Cea mai puternică pereche de ochelari din lume. Am găsit-o.
Nu, nu, nu. Ai găsit... asta.
Bine aţi venit la "Oceanul Deschis"
Acasă.
"OOrroo". "Oorroo", "Oorroo".
"Oorroo".
Tată, opreşte-te. Nu se mai întoarce.
Ar putea să se întoarcă. "Oorroo".
Tată. Ai făcut-o să simtă că nu poate să facă asta.
Nu vorbeşti despre Becky, nu-i aşa?
Îmi lipseşte Dory.
Şi mie.
Adevărul este că sunt foarte îngrijorat pentru ea.
Ea ar trebui să fie îngrijorată pentru noi.
Ei bine, cu siguranţă ar avea o idee despre ce să facem dacă ar fi fost aici.
- Nu ştiu cum face asta. - Nu cred că ştie, tată.
Ea doar... face asta.
Atunci o să trebuiască să ne gândim.
- Ce ar face Dory? - Ce ar face Dory?
Da! Ce ar face Dory?
Ar fi evaluat situaţia.
Ar fi evaluat-o şi şi-ar fi analizat opţiunile.
Tată, asta este ce ar face Marlin.
Aşa este, asta aş face eu. Ea nici măcar nu s-ar fi gândit de două ori.
S-ar fi uitat la primul lucru pe care-l vede şi...
Asta a fost grozav.
Dory ar face asta.
Nemo, ţine-te de mine.
Hei, funcţionează!
Continuă să te chinui să respiri.
- Eşti în regulă? - Da.
- Ce ar face acum Dory? - Cine este Dory?
Dumnezeule. Ne bucurăm să te vedem.
Voi vă bucuraţi să mă vedeţi? Eu mă bucur să vă văd!
Nu am mai vorbit cu nimeni de ani de zile.
Ani de zile...
Ei bine, din păcate, nu putem rămâne prea mult. Trebuie să plecăm pentru că...
De ce aţi vrea să plecaţi?
Tocmai aţi aterizat. Rămâneţi o vreme.
Spuneţi-mi totul despre voi.
Ei bine, mi-ar plăcea, dar fiul meu şi cu mine
trebuie să ajungem în zona de carantină, aşa că...
- Este un lucru minunat să ai un fiu. - Da, este.
Desigur, eu nu am familie.
O perioadă m-am întâlnit cu o scoică drăguţă.
Ei bine, asta este fascinant.
Dar scoicile au ochi, ea căuta ceva diferit.
Glumesc. Ei bine, nu despre scoici că au ochi, ele chiar au.
Şi privesc în sufletul tău şi-ţi frâng inima.
Shelley... De ce?! De ce?!
Ce ar face acum Dory?
Veniţi cu noi în timp ce vom explora lumea misterioasă a "Oceanului Deschis".
Bine, urmează-mă.
- Eşti într-un pahar. - Aşa este. Atunci o să te urmez eu.
Aşteaptă.
O caracatiţă are trei inimi. Ăsta este un adevăr.
Noi... am ajuns.
Asta... chiar se întâmplă.
Ei bine, se pare că asta a fost tot, puştoaico.
- Acum am un camion de prins. - Aşteaptă. Aşteaptă.
Am ceva pentru tine.
- Eticheta. - Eticheta, sigur.
Ştii, cred că o să-mi amintesc de tine.
O să mă uiţi într-o bătaie de inimă, puştoaico.
Trei bătăi de inimă.
Totuşi, mie o să-mi fie greu să te uit.
Părinţii mei sunt acolo jos.
Eşti în regulă?
Sunt pregătită.
Da.
Cred că eşti.
Unde sunt? Unde sunt? Unde sunt?
Bine. Bine.
Scuzaţi-mă.
Bună. Ai văzut o mamă şi un tată fără mine?
Scuzaţi-mă. Aţi văzut un cuplu?
Sunt în vârstă, ca voi, nu aşa ca voi, chiar mai în vârstă.
Bine. Pa.
Bună. Ştii pe cineva care a pierdut un copil?
Acum mult timp. Eu sunt acel copil.
Nu ştiu exact acum cât timp... Bine, te grăbeşti.
Ai grijă pe unde mergi.
Îmi pare rău.
Este scopul nostru ca fiecare animal pe care îl salvăm şi îl îngrijim
să se întoarcă în cele din urmă acolo unde este locul lui.
Scoici.
Şi... uite.
- Dacă te rătăceşti vreodată, Dory... - Urmează scoicile.
Îmi plac scoicile.
Să urmez scoicile.
- Hei, aici locuiesc. - Da. Da, aşa este.
Casa mea! Asta este casa mea!
Mamă! Tată!
Bine, prăjiturico. Numără până la zece.
Unu, doi, trei.
Patru.
Cu plăcere.
- Cu cine vorbeşti, prăjiturico? - Cu prietena mea de ţeavă, Destiny.
Mamă. Tată?
Lui mami îi plac scoicile purpurii.
Mami?
- Ce o să se întâmple cu ea? - Linişteşte-te, Jenny.
Nu, nu plânge, mami. Nu plânge.
Crezi... ca o să se poată descurca singură, Charlie?
Iubito... O să fie în regulă.
Lui mami îi plac scoicile purpurii.
- Dory! - Dory?
Dory!
Mami?
- Dory! - Dory!
Mami! Tati!
Părinţii mei.
I-am pierdut.
A fost vina mea.
Unde îţi este eticheta?
Îţi lipseşte eticheta.
De asta nu eşti în carantină?
- Carantină? - Da!
Acolo duc toţi peştii albaştri dungaţi.
- Nu-i aşa, Bill? - Da.
Peştii albaştri dungaţi or să aibă propria lor expoziţie în Cleveland.
Pleacă cu un camion dimineaţă.
- Trebuie să fie plăcut. - Ce?
Nu. Nu. Părinţii mei sunt înapoi în carantină?
Sunt trimişi în Cleveland? Dar tocmai am ajuns aici.
Trebuie să ajung la ei. Ei nu ştiu că sunt aici.
Nu-ţi face griji, este uşor să ajungi în carantină.
Poţi să treci prin ţevi, scumpo.
- Nu pot să fac asta. - De ce nu?
O să uit unde merg.
Şi nu pot să fiu undeva unde nu am pe cineva să mă ajute.
Ei bine, atunci bănuiesc că eşti blocată aici.
Nu ajuţi deloc, Bill.
Intră acolo dacă vrei. O să fii în regulă.
Dumnezeule...
Poţi să-mi...
Poţi să-mi spui cum ajung acolo, prin ţevi?
Sigur, scumpo. De două ori la stânga şi apoi dreapta.
Simplu.
Bine.
De două ori la stânga şi apoi dreapta. Pot să fac asta.
De două ori la stânga şi apoi dreapta. Bine.
Să nu uit.
De două ori la stânga şi apoi dreapta. De două ori la stânga şi apoi dreapta.
De două ori la stânga şi apoi dreapta?
La naiba. Stânga şi dreapta.
Aşteaptă. Am virat deja stânga?
Nu, se întâmplă.
Bine, stai. Stai. Stai. Stai.
În ce direcţie?
Unde mă duc?
Nu pot să-mi amintesc. Bine. Bine, m-am rătăcit.
Asta este prea greu, nu pot să-mi amintesc. Uit totul.
O să rămân pentru totdeauna în ţevi.
Ţevi. Amici de ţeavă.
Amici de ţeavă!
- Şi... înoată, înoată, înoată. - Da, nu sunt sigură de asta.
Ai încredere în mine. Nu o să te las să loveşti ceva.
Zid.
Care e rostul? Nu o să învăţ niciodată să fac asta.
Mai bine ai învăţa. Dacă nu poţi să faci asta aici,
nu o să poţi să o faci niciodată în ocean.
Acum concentrează-te, bine?
Zid!
Destiny!
Dory? Alo.
M-am rătăcit în conducte, iar părinţii mei pleacă.
Aşteaptă, Dory!
Bailey, trebuie să-ţi foloseşti ecolocaţia.
Ştii că nu funcţionează.
Încetează şi încearcă să faci chestia aia despre care a vorbit Dory, bine?
- Nu cred că pot. - Nu renunţa, Bailey!
Haide, Bailey. Ce tocmai mi-ai spus?
Concentrează-te cu adevărat.
Mă simt ca un prost.
- Bailey. - Îmi pare rău.
- Alo? - Aici.
Suntem aici.
Fetelor. Fetelor.
Ce? Ce? Ce este?
Văd ceva.
Aşa.
Da.
Pot să văd carantina!
Asta este uimitor!
Pot să văd totul! Pot să te văd şi pe tine!
Poate să te vadă.
Viaţa mea este un curcubeu! Tu poţi să mă vezi?
Aşteaptă.
- Nu funcţionează aşa. - Bailey!
Bine. Spune-i lui Dory să meargă la stânga.
- A zis să mergi spre stânga. - Stânga?
- Drept. - Drept.
Drept.
- La dreapta. - Dreapta.
Dreapta?
Sunt ameţit.
- Aşteaptă. - Ce?
Mai văd ceva. Aşteaptă, lasă-mă să micşorez imaginea.
Dumnezeule Neptun!
- Nu este singură. - Ce? Ce este?
- Nu-mi dau seama, dar vine spre ea. - Nu!
Dory, înoată!
- Înoată în direcţia cealaltă. - Ce? Unde?
- La dreapta!
Dreapta.
Nu, dreapta mea!
Nu. Se îndreaptă direct spre el.
Nu! Dory, întoarce-te!
Asta este grozav, Dory! Îl conduci direct spre noi.
Ce? Vrei să fac dreapta?
Nu. Nu. Nu dreapta. Nu pot să privesc.
- Dory! - Dory!
Marlin?
- Dumnezeule! - Dory, eşti în regulă!
- O mănâncă. - Dory.
- O mănâncă de vie. - Dory...
Eşti în regulă.
M-aţi găsit! Cum m-aţi găsit?
Era o scoică nebună. Nu se oprea din vorbit.
Ne-am îndepărtat încet cu spatele şi am intrat în ţevile astea.
Apoi am început să căutăm.
Dory, îmi pare rău.
Bine. Ce a fost asta?
Aşteptaţi. Trebuie să răspund.
Este în regulă. Pentru ce să-ţi pară rău?
- Ce? Eşti în regulă? - Da!
I-am găsit pe Marlin şi Nemo.
Tată, ai auzit asta? Dory vorbeşte limba balenelor.
Am auzit.
Şi asta-mi aminteşte de ceva foarte neplăcut.
Aşa că, să plecăm de aici. Eu spun... să mergem în direcţia asta.
Urmaţi-mă. E timpul să mergem acasă.
Stai, stai, stai. Părinţii mei sunt aici.
- Da? - Ţi-ai găsit părinţii?
Ei bine, nu chiar.
Nu. Adică, nu încă.
Dar... ştiu unde sunt.
Şi nu ştiu cum să ajung acolo.
Dar ştiu că... ei bine, sunt ajutată.
- În jos spre carantină. - Carantină, asta e.
Şi am întâlnit un septopod. Foarte morocănos, dar în secret foarte drăguţ.
Şi m-a dus la expoziţia...
Expoziţia.
Dory?
Credeţi că părinţii mei or să dorească să mă vadă?
Ce? De ce să nu dorească să te vadă?
Pentru că...
Eu i-am pierdut.
Dory.
Părinţii tăi or să fie foarte bucuroşi să te vadă.
Le lipseşte totul în legătură cu tine.
- Serios? - Dory.
- Ştii cum te-am găsit? - Ceva în legătură cu o scoică sau...
- Nu. Nu. - Nu, o stridie.
- Moluscă. - Nu.
- Ceva... nu ştiu. - Nu. Nu scoica.
Ne era foarte greu.
Până când Nemo s-a gândit: "Ce ar face Dory?"
De ce ai spune asta?
Pentru că de când te-am cunoscut,
mi-ai arătat cum să fac unele lucruri pe care n-am visat niciodată să le fac.
Lucruri nebuneşti.
Să fiu mai isteţ decât rechinii şi să sar cu meduzele.
Şi să-mi găsesc fiul.
Tu ai făcut ca toate astea să se întâmple.
Serios? Nu am ştiut că gândeşti asta.
Decât dacă am uitat.
Nu, nu ai uitat.
Nu ţi-am spus niciodată.
Şi îmi pare rău pentru asta.
Dar Dory, datorită a ceea ce eşti,
eşti pe cale să-ţi găseşti părinţii.
Şi când o să faci asta...
tu...
o să fii acasă.
Tată?
Asta înseamnă că trebuie să ne luăm la revedere de la Dory?
Da, Nemo. Trebuie.
Hei, cât mai avem de încărcat?
Doar acest ultim rând.
Cu cât terminăm mai rapid, cu atât camionul ăsta o să ajungă la Cleveland.
- Aveţi grijă la viraj. - La ce să am grijă?
Prea târziu.
Bine, cred că suntem aproape.
- Bună! - Bună!
- Aici este carantina? - Da, aici este.
Suntem în carantină. Aici sunt părinţii mei!
- Ura! - Ura!
Unde mergem? Hei, nu, nu, nu.
De ce mergem spre uşă?
Cu toţii ne simţim mai bine!
- Ura! - Mă simt fantastic!
Tipule.
Familia mea!
Haideţi, să mergem.
- Scuzaţi-mă. - Dory, stai puţin!
Vin, mami!
Vin, tati!
Aproape am ajuns acasă. Aproape am ajuns acasă.
Cred că am început să mă pricep la asta.
Aud paşi.
- Hank! - Linişte.
Hank, trebuie să intrăm în bazinul ăla ~tank~.
- Rimează. - De ce?
Părinţii ei sunt acolo.
Uite.
Ai trei minute să-i aduci pe toţi în paharul ăsta cu tine.
Apoi o să mă urc în camionul ăla spre Cleveland.
- Ai înţeles? - Am înţeles.
Dumnezeule.
Mamă? Tată?
Hei, toată lumea. Sunt eu, Dory.
Dory?
Mamă? Tată?
Ar trebui să aleagă doi şi să mergem.
- Tată! - Ce?
Glumesc. Este o reuniune.
Mamă? Tată?
Unde sunt părinţii mei?
Dory?
Chiar eşti fiica lui Jenny şi a lui Charlie?
Da, sunt. Eu sunt.
Unde sunt?
Ei bine, Dory...
Imediat după ce ai dispărut, s-au gândit că tu...
Ei bine, s-au gândit că probabil că ai ajuns aici, în carantină.
Haide, haide, haide!
Şi... au venit aici...
- Să te caute? - Sunt aici!
Unde sunt?
Dory, asta a fost acum câţiva ani.
Nu s-au mai întors.
Nu...
Vezi tu, Dory...
Când peştii nu se mai întorc din carantină...
- Înseamnă că ei nu... - Ce?
Dory, sunt morţi.
Sunt... morţi?
- Au vrut să te găsească. - Stai, eşti sigur?
Eşti sigur că au murit?
Dory, ascultă, o să fie în regulă.
Dory, te-au iubit foarte mult.
Oricine care nu doreşte să meargă la Cleveland, ăsta e ultimul avertisment.
- Dory, eşti în regulă? - Eşti în regulă?
- Am venit prea târziu. - Dory, nu.
- Ascultă... - Nu am familie.
Nu, Dory, asta nu este adevărat.
E timpul să plecăm!
Sunt singură.
- Dory. - Dory!
Unde sunt toţi ceilalţi?
Prietenii tăi portocalii sunt pe drum spre Cleveland.
Te-am prins. Am găsit caracatiţa.
Unde s-a dus?
w.w.w.s.u.b.t.i.t.r.a.r.i.n.o.i.r.o
Mami? Tati?
Nu. Nu. Nu.
Ajutor. Ajutaţi-mă.
Ajutor. Ajutaţi-mă, vă rog.
Să mă ajute cineva!
Hei, poţi...
Ajutor. Mă poţi ajuta?
I-am pierdut.
- Eu... - Pe cine ai pierdut?
Eu... Eu...
Îmi pare rău, scumpo.
Nu pot să te ajut dacă nu-ţi aminteşti.
Hei, poţi să mă ajuţi?
- I-am pierdut. - Poţi să fii mai exactă?
Pe ai mei. Pe ei. Ei. Ei.
Ajutor.
Vă rog. Au dispărut!
I-am pierdut. I-am pierdut pe toţi.
Nu pot face nimic.
La naiba, nu pot să uit. Ce uitam?
Ceva.
Ceva important.
Ce era? Eu...
Ce era?
Dispare.
Dispare pentru că tot ce fac este să uit.
Uit în continuu.
Asta fac cel mai bine. Asta fac eu.
Ce mă fac? Ce mă fac?
Ce ar face Dory?
Aş privi împrejur.
Şi... este doar apă acolo.
Şi multe alge aici.
Algele sunt mai bune, în regulă.
Acum? Multe alge, arată la fel.
Toate arată la fel, doar că acolo e o stâncă... acolo.
Şi nişte nisip, pe aici.
Îmi place nisipul. Nisipul este drăguţ.
Nu ajung nicăieri cu asta.
Nu este nimic aici.
Nimic în afară de alge.
Multe alge şi nişte scoici.
Pe... aici.
Îmi plac scoicile.
Îmi plac... scoicile.
Bună. Eu sunt...
- Dory! - Dory!
Uită-te la tine.
- Puiul meu. - Nu pot să cred.
- Adică, uită-te la tine. - Ne-ai găsit.
- Nu te mai las niciodată să pleci. - Fetiţa mea plecată, eşti aici.
- Voi sunteţi. - Da.
- Voi, cu adevărat. - Absolut.
Mamă, chiar eşti aici. Tu eşti...
Sunt.
- Tată, şi tu eşti. - Sunt chiar aici, prăjiturico.
Îmi pare foarte rău.
- Scumpo... - Ce?
Scumpo... Nu, nu, nu, prăjiturico.
Ştiu că am o problemă. Ştiu că am...
Şi îmi pare rău că în tot acest timp am vrut să îndrept asta...
- Şi nu pot. Am încercat în continuu. - Dory...
Dar gândurile mele îmi pleacă singure din minte. Iar ideile se schimbă şi...
V-am uitat şi îmi pare foarte rău.
Dory, Dory, Dory. Să nu îndrăzneşti să-ţi pară rău.
Uite, uite ce ai făcut.
Ce?
- Ne-ai găsit! - Aşa este, ne-ai găsit.
Scumpo, scumpo.
De ce crezi că am rămas aici în toţi aceşti ani?
Pentru că am crezut că într-o bună zi...
- O să ne găseşti din nou. - Exact!
Dar...
Am crezut că aţi murit. Cum aţi...?
Am mers la carantină să te căutăm,
dar nu erai acolo.
Şi am ştiut că probabil că ai ieşit prin ţevi.
Prin ţevi. Aşa este, scumpo.
- Aşa că... - Aşa că, şi noi am făcut la fel.
Şi am rămas în acest loc de atunci, pentru tine.
Pentru că... pentru că ne-am gândit că ai putea să te întorci.
Aşa că, în fiecare zi, ieşim şi punem pe jos...
Scoici.
Şi tu ne-ai găsit.
Iubito...
Ne-ai găsit. Şi ştii de ce ne-ai găsit?
Pentru că ţi-ai amintit.
Ţi-ai amintit în propriul tău fel uimitor, Dory.
Aşa am făcut.
- Doar eu singură. - Iubito, serios?
Ai fost singură în toţi aceşti ani?
Sărmana mea fetiţă.
Nu am fost doar eu singură.
Marlin şi Nemo!
Nu a văzut nimeni unde s-a dus Dory?
- Nu. - Nu.
Serios? Mulţi ochi care n-au făcut nimic!
Scuză-ne. Poţi să ne ajuţi?
- Căutăm... - Eu? Să vă ajut pe voi?
Tată, priveşte! Este Dory!
Slavă Domnului.
Vezi, Nemo, am ştiut că o să găsească o cale... Ce?
Hei, unde este Dory? Este cu tine?
Îmi pare rău.
Am încercat să o ţin, dar nu am putut şi...
- Am pierdut-o. - Ce?
În regulă. Să plecăm.
Nu!
Apoi ne-a înghiţit balena, deşi vorbesc limba balenelor.
- O balenă? - Bine că nu eram acolo să văd asta.
De fapt, Marlin nu crede că ştiu să vorbesc limba balenelor.
Dar, ştiţi ceva? Oricum, întotdeauna a avut încredere în mine.
Ştii, deja îmi place acest Marlin.
Da, apoi cumva l-am găsit pe Nemo.
Sau m-a găsit el? Nu ştiu.
Dar, ştiţi ceva? Nemo este cel mai drăguţ.
Nu renunţă niciodată la mine, indiferent de ce ar fi.
Ce ar face Dory?
- Bine, o să o luăm pe aici. - Cu siguranţă trebuie să mulţumim...
Staţi. Staţi, cunosc locul ăsta.
Bună.
- Eu sunt Sigourney Weaver. - Acolo!
- Vino, te rog, alături de noi. - Ăsta este Institutul Vietăţilor Marine.
- Acolo ai fost născută. - Dory, acolo sunt prietenii tăi?
Da, au fost îndesaţi în... în ceva.
Ei... mergeau... undeva.
Un camion. Sunt în camion.
Asta înseamnă că pot... Nu o să-i mai văd niciodată.
Nu. Nu, nu, nu.
Ce ar face Dory? Ce ar face Dory?
Ştiu că-ţi sunt prieteni buni, dar un camion este ceva imposibil de ajuns.
- Da, mama ta are dreptate, Dory. - Vă rog! Vă rog!
Tot ce ştiu este că îmi lipsesc. Eu... eu...
Îmi lipsesc foarte mult.
Am mai spus asta.
Dory?
Mamă.
Marlin şi cu Nemo sunt mai mult decât prieteni buni.
Ei... Sunt ca o familie.
Şi trebuie să-i aduc înapoi.
Vedeţi voi, când m-au găsit, parcă a fost soarta.
Ştiţi ce vreau să spun? Sau...
Care este un alt cuvânt pentru soartă? Ca...
Destin. Destiny!
- Dory? - Destiny.
'Neaţa, Destiny.
Este Dory. Este ceva în neregulă.
O văd! Este chiar în afara institutului.
Destiny!
- Trebuie să sărim. - Să sărim?
Nu este timp să ne contrazicem!
- Destiny. - Dory. Dory.
Camionul cu prietenii tăi pleacă chiar acum.
- Nu! Asta este rău. - Nu, nu, nu, nu.
- Ce facem? - Destiny!
- În regulă. - Da.
- Începem. - Da.
- Unu. - Da.
- Doi. - Nu pot!
Nu pot s-o fac! Nu o să ajung niciodată acolo!
Destiny!
Am cea mai puternică pereche de ochelari din lume.
Ai cea mai puternică pereche de ochelari din lume.
- O să fiu eu ochii tăi. - O să fii tu ochii mei.
- Dar... dar... zidurile! - Nu sunt ziduri în ocean.
Nu sunt ziduri?
Este destinul tău, Destiny.
- Ei bine, de ce nu spui aşa? - Ce? Nu, Destiny.
Stai. Nu, ăla este un zid!
Zid!
Mamă, tată.
Ea este prietena mea de ţeavă, Destiny. Salutaţi.
Dory! Petele astea mici albastre sunt părinţii tăi?
Seamănă perfect cu tine.
Bună, eu sunt Bailey. Dnă Dory, dle Dory.
- Te rog, spune-mi Jenny. - Eu sunt Charlie.
Bine, bine, trebuie să mergem. Trebuie să oprim camionul ăla.
Bine. Care camion?
Bailey, raportează situaţia.
Da! Darul meu minunat!
L-am găsit!
Camionul este pe şosea, merge spre sud.
Să mergem. O să oprim camionul ăla.
- Trebuie să văd asta. - Da, şi eu.
Dumnezeule, asta o să fie grozav.
Ce naiba?! Gerald?!
- Ai înnebunit? - Nu te obişnui, Gerald!
Tipul ăla e nebun.
Bailey, am uitat totul, pune-mă la curent.
Da, dnă.
Prietenii tăi sunt în continuare în camion.
Merg spre nord spre pod.
Uite.
Acolo sunt nişte vidre drăguţe.
Vreau una.
Bailey!
Văd camionul! Este acolo!
Nu văd cum ne-am putea urca în el, Dory.
Omule, ce bine ar fi dacă am putea opri traficul.
Să oprim traficul. Să oprim traficul.
Toată lumea trebuie să se oprească. Oamenii se opresc să se uite la lucruri.
Lucruri care le plac. Lucruri care sunt drăguţe.
Lucruri care sunt drăguţe!
- Bine, am găsit. - Ce? Ce este?
Repede, înainte să uit. Destiny, când se apropie camionul de pod...
- Aruncă-mă acolo sus. - S-a făcut.
Voi, urmaţi-mă.
Toţi ceilalţi să rămâneţi aici.
Dory, scumpo. Nu ne părăseşti din nou.
Mama ta are dreptate. Trebuie să rămâi cu noi.
Dory, scumpo, ce se întâmplă dacă...
- Ştii, dacă te duci pentru... - Mamă.
- Nu ştiu, prea mult timp şi... - Mamă.
- Dacă devii confuză? - Mamă.
Şi asta te face să fii distrasă. Şi dacă...
Vă pierd din nou?
Da.
Mamă, tată, o să fie în regulă.
Pentru că, ştiu că chiar dacă o să uit,
pot să vă găsesc din nou.
Bine, puţin la stânga.
Înapoi în cealaltă parte, puţin.
Bine, asta este.
- Hei. Nu o face. - Bailey!
Bine. Acum, acum! Fă-o! Fă-o!
- E timpul pentru ideea ta. - Bine. Ce idee?
Bine. Bine. Bine.
Ce fac? Ce fac? Ce ar face Dory?
Haideţi, maşini. Maşini, văd maşini.
Vidre în faţa maşinilor.
Maşinile trebuie să oprească. Opriţi traficul!
Petrecere de îmbrăţişat!
Fereşte!
Sunt foarte drăguţe!
Uită-te la ele. Trebuie să fie... una, două, trei...
Ce se petrece, tată?
Nu ştiu cum, nu ştiu în ce fel,
dar cred că asta are cumva legătura cu...
- Dory! - Dory!
Apă. Apă. Am nevoie de apă.
Eşti nebună? Cum ai ajuns aici?
- Dory! - Dory!
Credeam că nu o să te mai vedem niciodată.
Şi eu la fel. Dar, la naiba, oricât de mult am încercat
nu am putut să vă uit.
Cred că mi-a lipsit restul familiei prea mult timp.
Suntem o familie?
Ştii cum se simte asta?
Da. Ştiu cum se simte asta.
Hei! Hei, haideţi.
Ieşiţi din camion. Ăştia nu sunt peştii voştri. Plecaţi!
Nu. Pleacă cei care urmau să ne ducă.
Înapoi în apă, haideţi!
Dory, traficul începe să se mişte.
Lăsaţi asta în seama mea. Mă ocup eu de asta.
"Oorrooo"! "Oorrooo"!
Becky! Becky, întoarce-te!
Avem nevoie de ajutorul tău, Becky!
Dory, urmează-mă.
Nu, nu, aşteaptă. Nu o avem pe Dory!
Nu, nu, Becky. Aşteaptă. Opreşte-te.
Trebuie să ne întoarcem. Becky!
Înapoi, înapoi, Becky.
"Oorrooo"! "Oorrooo"
Te rog, nu ne mânca!
- Unde este Dory? - Voi cine sunteţi?
- Jenny? - Marlin?
- Charlie? - Nemo?
Mulţumesc. Mulţumesc foarte mult.
Mulţumesc că aţi avut grijă de Dory a noastră.
Dory! A rămas în camion!
Becky! Înapoi la Dory!
"Oorroo" Dory!
Bine, puştoaico, bănuiesc că asta este la revedere.
- Nu. - Cum adică, nu?
Adică, nu mergi la Cleveland.
Vii în ocean cu mine.
Ce este cu tine de îmi strici tot timpul planurile?
Ascultă-mă. Am un singur ţel în viaţă.
- Unul. Şi asta este să... - Nu, tu să mă asculţi.
Ce este grozav să ai planuri? Eu n-am avut niciodată vreun plan.
Am plănuit să-mi pierd părinţii? Nu.
Am plănuit să-l întâlnesc pe Marlin? Nu.
Noi doi am plănuit să ne întâlnim?
- Stai, am plănuit? - Ai terminat?
Ei bine, nu cred că am plănuit.
Şi asta este pentru că cele mai bune lucruri se petrec întâmplător.
Pentru că asta este viaţa.
Şi din cauza asta tu trebuie să fii cu mine în ocean.
Nu să fii în siguranţă după sticla unui acvariu cretin.
- Pot să spun ceva? - Nu am terminat!
O prietenă de-a mea, pe nume Sigourney,
mi-a spus odată că este nevoie doar de trei paşi simpli.
Salvare, reabilitare şi... celălalt lucru, care este...
- Eliberare! - Eliberare!
- Ura! - Ura!
Aşa este. Aşa că, ce spuneţi?
- Eliberare! - Eliberare!
Voiam să spun: "Bine".
Asta nu e bine.
- Nu, nu... - Unde se duc?
- Charlie, pleacă. - Ce facem?
Repede, prieteni, apucaţi-vă de înotătoarea mea.
Încearcă să deschidă uşa.
Este încuiată pe dinafară!
Haide, Dory. Poţi să faci asta!
Destiny. Destiny!
Zid! Zid! Zid!
- Nu... - Nu...
Dory! Nu, aşteaptă!
- Dory! - Dory!
Bailey, unde se duc?
Îi pierd!
Dory. S-a terminat.
Nu. Trebuie... trebuie să fie o cale.
- Da. - Da.
Dory, ascultă-mă. Nu avem cum să ieşim.
Dar trebuie să fie o cale. Întotdeauna este o cale.
Nu există, Dory. Îţi spun,
de data asta nu există o altă cale!
Ei bine, dar aia?
Crap Dumnezeiesc! Există o altă cale.
Inspiră profund, puştoaico.
- Eliberare! - Eliberare!
Scuză-mă.
- Eliberare! - Eliberare!
- Ce e asta? - Nu-mi pasă! Dă-o jos!
- Ce? - Ce naiba?!
Suportaţi asta, bipezilor.
În regulă, Hank. Ai şapte braţe.
Nu ştiu. Încearcă ceva.
Bine. Pornim!
Hei! Hei! Hei! Opreşte-te!
Ce?
- Asta face ceva. - Şi suntem în mişcare.
- Bună treabă, Hank. - Aşteaptă, aşteaptă, aşteaptă.
- Hei! - Haide!
Aşteaptă. Aşteaptă. Aşteaptă. Aşteaptă.
Ascultă, nu încerc să-ţi spun cum să conduci,
cu siguranţă nu pot, nu sunt în poziţia să fac asta.
Dar poţi... poţi să mergi mai repede?
Hei, încetineşte...
Hei! Dă-ne camionul înapoi!
Nu văd nimic! În ce direcţie mergem?
În regulă. Ei bine...
Toate maşinile merg la stânga. Aşa că, virează la stânga.
Strada Gilman. Bulevardul Ashby.
Strada Gilman... din nou. Strada Gilman din nou.
Cât timp mai trebuie să virăm stânga?
Este în regulă.
Trebuie doar să ştim cum am ajuns aici,
apoi o să ştim cum să ieşim.
Ei bine, anunţă-mă când descoperi asta.
Din păcate, nu-mi amintesc cum am ajuns aici.
Hei, îi cunosc pe tipii ăia.
De acolo venim noi. Virează dreapta.
Acum!
Hei, hei, hei!
Hei!
O să fim concediaţi cu siguranţă!
Mergi drept. Drept. Stânga. Stânga.
Nu, nu, nu, nu. Dreapta. Dreapta. Dreapta.
- Şofezi bine. - Fii atentă la drum.
Îmi pare rău. Intersecţie de drumuri.
În ce direcţie?
Ocean. Ocean. Hei, o barcă!
Ştii, am avut experienţe grozave cu bărcile, dar...
În ce direcţie?!
Bărcile merg la ocean!
- La dreapta. - Ţine-te bine!
Nu mai avem timp, puştoaico. Unde mergem acum?
Ei bine... În regulă, o să îmi dau eu seama.
Nu ştiu, nu ştiu, dar, ei bine...
O să apară ceva şi...
Pescăruşi! Hank, urmăreşte păsările alea.
Oceanul este în stânga, Hank.
Staţi.
Văd ceva.
Ei sunt? Totul este perfect?
Este poliţia. Arestare.
Bine, suntem în regulă. Oceanul!
- Drept în faţă, accelerează. - Aşa mai merge.
- "Oh oh". - Ce vrei să spui cu "oh oh"?
Nu... Ce fac?
Ce fac? Ce fac? Ce fac?
Hank, o să-ţi cer să faci ceva nebunesc.
Nu mă deranjează să fac ceva nebunesc.
În regulă, Hank.
Nu au cum să scape! S-a terminat!
Or să ajungă la închisoarea peştilor!
Aşteptaţi.
Nu...
Înapoi! Înapoi...
- Liberi! - Liberi!
Dory!
Ceea ce se află în faţa voastră reprezintă cea de-a treia şi ultima parte
a misiunii vieţii marine.
Salvare, reabilitare şi eliberare.
Vino la tati.
Eu sunt Sigourney Weaver. Vă mulţumesc că m-aţi ascultat.
Unu, doi, trei, patru.
Stai puţin. De ce număr?
Hei, unde sunt toţi?
M-au... M-au părăsit?
Nu. Nu nu. Nu ar face asta.
Bine, este în regulă. Pot să-mi dau seama de asta.
Ce făceam? Îmi...
Îmi acopeream faţa. Aşadar, încercam să mă ascund.
Bine. De ce încercam să mă ascund?
Stai! Sunt...
Cinci, şase, şapte, opt, nouă, zece. Dacă nu eşti gata, te iau cu lopata!
V-am găsit.
Te văd.
V-am prins.
În regulă, creveţi mici, pauza s-a terminat.
- Omule... - Nu m-a găsit nimeni.
Veniţi. Apropiaţi-vă.
E timpul pentru o altă... Nu mă atinge.
E timpul pentru o altă lecţie.
Când se întoarce dl Ray din migraţie?
Dacă este inteligent, o să stea departe de aici cât de mult poate.
Dar până se întoarce, eu sunt profesorul vostru suplinitor.
Bine, copii. Cine vrea să înveţe despre ecolocaţie?
Nimeni.
Bine, prăjiturico. Distracţie plăcută.
E o zi frumoasă pentru înot, nu?
Bine. Pa, mamă. Pa, tată.
Ei bine, cred că o să ne întoarcem acasă şi...
să ne ascundem în anemone. Vii, Dory?
Eu? Eu mă duc la marginea stâncii.
Bine.
Ce? Marginea stâncii?
Nu! Asta este... asta e o idee bună?
Da.
M-am gândit să merg să mă bucur de privelişte.
Pa, pa.
Priveliştea.
Ei bine, distracţie plăcută. Tu singură.
Să nu... să nu te rătăceşti.
Nu, nu, nu... Dory.
Dory.
- Hei, Marlin. - Hei.
Bună, Dory.
Eşti în regulă? Pari îngrijorat.
Nu, nu, nu. Sunt bine.
Aşa arăt întotdeauna.
Ce?
Ei bine, eu doar...
Ai reuşit.
- Ura! - Ai reuşit, prăjiturico.
- Da! - Ce am reuşit?
Scumpo, tocmai ai urmat scoicile
până acasă.
- Da! - Dumnezeule, am făcut asta?
- Eu singură? - Da.
Ştii ce înseamnă asta, scumpo?
Înseamnă...
că poţi să faci orice îţi pui în minte, Dory.
Serios?
Uitaţi-vă la noi!
Mami, pot să mă duc să mă joc cu ei?
- Da. - Absolut!
Arată-le tu, prăjiturico.
Da.
Am reuşit.
Este cu adevărat o privelişte grozavă.
Da.
De neuitat.
Subtitrarea: Avocatul31-Subtitrari-noi Team www.subtitrari-noi.ro
Sincronizarea: Subtitrari-noi Team www.subtitrari-noi.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania
Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org