HORTON
Traducerea şi adaptarea: veveriţa_bc & biotudor @ www.titrări.ro
Pe 15 mai, în jungla Nool, în arşiţa zilei, în răcoarea iazului,
bălăcindu-se, bucurându-se de plăcerile junglei,
Horton, elefantul, auzi un zgomot încet.
Horton!
Bună dimineaţa, elevi!
- Sunteţi pregătiţi? - Da!
Săriţi la bord!
Ferea!
S-a urcat şi Tommy...
Katie, eşti acolo?
Bun...
Iat-o...
Asta e una din cele mai grozave creaturi din junglă,
gândacul-frunză.
Pentru a se proteja de prădători, se deghizează în frunză.
Da' bine se mai ţine ăsta...
Hai, amice! Nu fi timid!
Cred că m-am înşelat, copii.
Evident, nu există gândaci-frunză în zona asta.
Chiar şi un... S-au aşezat pe mine!
Daţi-i jos!
Cred c-am înghiţit unul.
Tommy, scoate-l!
Bine...
Apoi, ţopăind agale, veni Cangurul Supărăcios,
genul care crede că ştie mai bine decât tine.
Ea făcea fiecare lege, şi impunea toate regulile,
drept autoproclamat şef al junglei Nool.
Eu de ce nu mă pot juca alături de ceilalţi copii, mamă?
De câte ori ţi-am spus că
jungla nu e un loc unde să te porţi ca un animal sălbatic?
Vai, dar ce excentric e Horton, ăsta.
Iar copiii învaţă atât de multe de la el!
Învaţă să fie nişte tăntălăi.
De-asta Rudy al meu e şcolit la marsupiu.
Aşa că în timp ce Cangurul stătea acolo uitându-se dispreţuitor,
Horton, nu m-am mai distrat în viaţa mea aşa de bine.
Ce urmează să ne mai arăţi?
Din nou, firul de praf pluti chiar pe lângă urechea lui Horton.
Şi auzi din nou, un strigăt de ajutor foarte slab,
ca şi cum o persoană micuţă ar fi strigat după ajutor.
Şi ştiţi la ce s-a gândit?
S-a gândit că trebuie să fie cineva pe acel firicel de praf.
Sau chiar şi o familie.
Ar putea fi chiar aşa, o familie cu copii în creştere.
Vreau să trăiesc!
Trebuie să plec.
Katie, tu eşti şefa.
Stai! Întoarce-te!
Încă una!
Aud pe cineva venind!
Dă-mi alea încoace.
Dă alarma!
Scuze. La o parte, vă rog.
Iertaţi-mă, fraţi Wickersham, promit să fac curat mai târziu.
Aduceţi muniţia.
Ador mirosul bananelor dimineaţa.
Foc!
Haideţi, băieţi. Doar suntem cu toţii mamifere...
Mă tem că procesul diplomatic începe să se deterioreze.
Aici erai! Te-am prins!
Salut, copii!
Gata. Acum eşti în siguranţă.
Ştiu sigur că te-am auzit spunând ceva.
Ştiu asta.
Unde eşti?
- Horton! - Scuze!
Eu doar... Era un fir de praf şi...
A strigat după ajutor, iar eu...
Deci firul de praf a strigat după ajutor?
Nu firul de praf. Doar... aşa ceva e ridicol.
Asta credeai că voiam să zic?
Firul de praf nu poate striga după ajutor, să fim serioşi!
Revino cu picioarele pe pământ!
Nu, este o persoană minusculă pe acel fir de praf
şi care are nevoie de ajutorul meu.
Absurd! Nu există oameni atât de mici.
Poate că nu sunt ei mici. Poate că noi suntem mari.
- Horton! - Nu, serios. Gândeşte-te.
Şi dacă este cineva acolo departe...
şi care se uită la lumea noastră chiar acum?
Iar pentru el, noi suntem firul de praf.
Apoi vine altcineva şi spune, "Nu există oameni atât de mici",
iar prima persoană ar spune, "Mă faci cumva mincinos?",
iar a doua persoană ar spune,
"Dacă ceva-ţi aparţine, acceptă acel lucru!".
Şi acum urmează pumni în stânga şi-n dreapta,
iar primul tip ridică o cărămidă,
şi ar fi indicat să închizi marsupiul pentru partea următoare...
Gata, umflatule, vrei bătaie?
- Horton! - Ce-i?
Nu există nimic pe firul acela de praf.
- Dar am auzit... - Oare?
Serios? Vai de mine!
Şi cum se face că eu nu aud nimic?
Păi...
Dacă nu poţi vedea, auzi sau simţi ceva, nu există.
Şi a crede în oameni minusculi şi imaginari
nu e ceva ce se cuvine să facem...
sau să tolerăm,
aici în jungla Nool.
Serios?
Pentru că pun pariu că dacă aş încerca cu adevărat,
aş putea găsi pe cineva care să creadă ce spun.
Să nu faci aşa ceva!
N-o să mai sufli un cuvânt despre minciuna asta nimănui!
Mai ales copiilor.
Nu vreau să le otrăveşti minţile cu non-sensurile astea.
Comunitatea noastră are standarde, Horton.
Dacă vrei să mai faci parte din ea, îţi recomand să le respecţi.
Să ai o zi bună.
Bine, atunci. O să ţin cont de sfat!
Apreciez că mi-ai zis!
Nu înţeleg! Ştiu sigur că te-am auzit!
Era clar ca nasul din faţa mea!
Asta e! Poate că tu mă poţi auzi pe mine.
Desigur, urechile tale trebuie să fie minuscule.
Trebuie să vorbesc mai tare!
Salutare!
Acum, unii oameni ar putea crede că ştiu cine.
Ar putea găsi că sunt de acord cu acel Cangur Supărăcios.
Doar nu se poate să existe oameni atât de mici cât o căpuşă.
Ei, iată că se poate, şi chiar există,
căci Horton avea dreptate.
Acel "Salutare!" călători jos până la firul de praf,
prin nori, până dădu de un orăşel,
un orăşel cunoscut sub numele de Whoville,
unde locuia poporul who, destul de fericit şi ferit de rele,
ştiind doar de lucruri bune,
nerealizând că lumea sa era un fir de praf pe un trifoi,
nerealizând că dulcea viaţă pe care o ducea putea fi pe terminate.
Primarul din Whoville, un om pe nume McDodd,
era devotat şi cinstit şi puţin cam ciudat.
Primarul şi soţia lui aveau copii cu nemiluita;
96 de fiice, unele aici, şi altele acolo,
96 de fete de iubit, 96 de fete de învăţat.
Dar primarul avea câteva secunde pentru fiecare.
Tati, am primit mai mult decât Foarte bine la lucrarea la istorie.
Istoria who, mi-o amintesc foarte bine.
Asta e una din fetele mele.
Hedy mi-a folosit peria de păr!
Hooly a folosit peria mea de păr!
Uitaţi! Acolo!
Gata, mult mai bine.
Îmi cumperi, te rog, un who-telefon, tată?
Toţi ceilalţi din clasa mea au unul.
Serios? Chiar toţi?
Mă mai gândesc.
Tati uite! Tati uite!
Dine!
Se zice cu T, scumpo. Dinte.
În tradiţia who, spre deosebire de ale noastre,
copilul cel mare al primarului era următorul primar.
Şi care era cel mai mare şi care urma să fie cel mai sus dintre toţi?
Era Jojo, fiul său, cel mai mic who dintre toţi.
Şi, Jojo, care-i treaba? Ce se mai întâmplă?
Care-i cuvântul?
Pentru voi sau pentru mine e foarte clar
că Jojo nu voia să urmeze cariera tatălui său.
Dar primarul continua să insiste, complet indus în eroare.
Dar Jojo doar stătea acolo în linişte şi dădea din cap.
Jojo!
- Hei, el cum de primeşte mai mult timp? - Nu-i cinstit!
Fiule! Hei!
Şi de ce nu vorbea?
Eu cred că îi era teamă că dacă vorbea,
şi-ar fi putut dezamăgi tatăl.
Ştii ce e grozav? Asta e grozav.
Uită-te şi tu la bărbaţii şi femeile de pe pereţii ăştia.
Tu, băiete, faci parte dintr-o moştenire de familie
care se întinde pe secole întregi.
Ştii ce?
Bunicul tău a fost primarul oraşului Whoville
şi străbunica ta, exact.
Toţi până la stră-stră-stră-stră nu-chiar-aşa-de-grozav,
stră-stră-stră-stră-stră-stră stră-stră-stră-bunicul tău.
Într-o bună zi, sper să mă alătur lor,
să fiu unul din bunici.
Ascultă la mine, Jojo, nu se compară nimic cu a fi primar.
Semnez rezoluţii, aprob ordonanţe, aprob bugete,
iar la parada comestibilă eu sunt cel care stă pe chifteaua gigantică.
Într-o bună zi, ai putea fi chiar tu acolo, Jojo.
Într-o bună zi, tu vei fi cel care va purta podoaba primarului.
Trebuie doar să...
Înţelegi ce vreau să spun?
Bine! Plăcută discuţie!
Mă bucur că am purtat discuţia asta,
că acum voi continua să vorbesc de unul singur.
Bun!
Aşa. Ar trebui să-ţi fie bine aşa.
Nu-i nimic rău la asta, Morton. Absolut nimic nu-i rău.
Doar noi doi şi firul de praf, alungând briza.
Suntem un club. Suntem un grup.
Putem vota dacă avem probleme.
Am putea fi o societate secretă care controlează balanţa puterii în lume...
Horton!
Şi nimeni altcineva nu se poate alătura decât dacă poartă o pălărie caraghioasă.
Ascultă, Horton!
Consiliul recunoaşte, frate Morton.
Sunt foarte fericit că ai găsit acest fir de praf şi toate cele...
dar ar fi mai bine să ţii totul pentru tine.
Ce? De ce?
Păi vorbeşti cu un trifoi. Asta nu dă prea bine.
Ştii ce nu dă deloc bine?
Tu vorbind despre firul de praf de parcă nici n-ar fi acolo.
Firul de praf n-a spus niciodată nimic rău despre tine!
Dar, hei, succes cu superioritatea ta iluzorie.
Ştii, firul de praf nu poate gândi nimic despre mine.
- E un simplu fir de praf. - Stai pe loc.
Înţeleg ce se petrece aici.
Morton, oricât de apropiat aş deveni cu firul de praf,
firul de praf nu te-ar putea înlocui niciodată.
Sunt trist că trebuie să-ţi explic aşa ceva în momentul ăsta.
Super, Horton. Să ştii că e de mare ajutor.
Numai să încerci să ţii asta pentru tine.
Ne vedem mai târziu.
Încearcă!
Salut, Horton! Ce-ai tu acolo?
Poftim? Nimic!
Nu făceam nimic.
Suntem complet singuri.
Care noi?
Noi? Ce, noi? Am spus eu asta? Tocmai...
N-aş spune niciodată asta pentru că
asta ar însemna să fiu cu cineva şi nu singur.
Bine, hai că vă spun.
Nu puteţi vorbi cu nimeni. Vorbesc foarte serios.
Dacă află cineva despre asta, ar putea fi foarte, foarte rău.
Nu sunt sigur de ce.
Nu spunem nimănui.
Şi dacă spunem, îi vom spune şi lui să nu spună nimănui.
Perfect!
Bun, deci făceam baie pentru că mi se cam usucă pielea
şi devine puţin zgrunţuroasă.
În timp ce Horton povestea despre firul de praf pe care l-a găsit,
şi cum l-a salvat de la înec,
primarul plecă în plimbarea lui de dimineaţă
şi observă că lucrurile nu erau chiar în regulă în drumul său.
Dar vă rog să nu daţi vina pe Horton, căci el nu ştia.
Şi o mică săritură de la înălţime...
Şi am sărit în apă uite-aşa!
era de fapt o foarte mare săritură.
Salut, Joe! Să nu munceşti prea mult!
Apartamentele astea de lux nu se construiesc singure!
Hei, ia uite acolo! Cred că se construiesc singure!
Bine... S-a întâmplat...
Acum, primarul ştia că era treaba lui
să comunice lucrurile neobişnuite pe care le observă în ziua aceea,
dar era o singură problemă.
Deşi voinţa lui era puternică...
- Ai întârziat! - Mulţumesc, doamnă Yelp.
Nimic nu mai mersese prost în Whoville vreodată.
Avem tot ce ne trebuie...
avem nevoie de tot ce avem.
Ne place in Whoville, ne place tare mult.
Suntem foarte ocupaţi cu organizarea centenarului who,
aşa că hai să facem linişte şi să începem şedinţa asta.
Domnule Primar, presupun că ai nişte veşti bune pentru noi.
Păi, sunt veşti...
Nu ştiu dacă trebuie să le catalogăm
ca fiind bune sau rele sau ceva de genul ăsta...
Chestia e că am observat nişte ciudăţenii petrecându-se
în Whoville în ultima vreme.
Ciudăţenii bune?
Ştiţi voi, trepidaţii, nori învârtindu-se în cer,
şi mi se pare mie că, doar ca să fim în siguranţă,
ar fi cazul să luăm în calcul... amânarea centenarului who.
Ce să luăm în calcul?
Amânarea centenarului who?
Ce? Vorbeşte clar, omule!
Amânarea centenarului who, da?
Suntem pe cale să sărbătorim 100 de ani de fericire şi armonie în Whoville,
şi tu vrei să amâni sărbătoarea?
Păi, şi dacă Whoville nu e în siguranţă?
Niciodată nu merge ceva greşit în Whoville!
N-a mers vreodată şi nici nu va merge.
Smintitule!
Centenarul who se va desfăşura conform planului.
Primarul se poartă puţin ca un idiot.
De-acum încolo va fi numai un zâmbet pe faţa lui.
Fato, deja am 15.000 de prieteni.
Poftim? Cum adică nu seamănă cu mine? Arată exact ca mine.
Acum zece ani? Stai puţin. Aşteaptă o clipă.
Mă tratează ca pe un idiot. Nu sunt un idiot.
Arăt eu ca un idiot?
- Nu vrei să răspund la întrebare. - Nu sunt un idiot.
Are tupeul să-mi spună că-s un smintit? Eu n-aş spune nimănui aşa.
El e smintitul. Uită-te la tine...
Uită-te ce faţă ai.
Şi pun pariu că nu araţi aşa de bine cu un capsator în cap.
- Mulţumesc, doamnă Yelp. - Cu plăcere.
E cineva?
Cine-i acolo? Treci încoace să te ard.
Salut!
- Cine-i acolo? - Eu sunt primarul.
Primarul? Primarul?
Primarul!
Ştiam, ştiam, ştiam, ştiam, ştiam,
ştiam eu că este viaţă pe firul ăsta de praf.
Fir de praf? Care fir de praf?
Ei bine...
Nu prea ştiu cum să-ţi spun asta, dar...
Tu trăieşti pe un fir de praf.
Nu-mi plăcea să te contrazic, voce din burlan,
dar eu trăiesc în Whoville.
Atunci Whoville e un fir de praf.
Sigur, da, serios... Cine eşti? Eşti Burke de la Contabilitate?
Nu. Sunt Horton. Sunt elefant.
Bine, Horton, nume fals.
Unde eşti?
Păi, din locul în care stai tu, cred că eu sunt în cer.
Comparativ cu tine, sunt enorm,
lucru care spune multe, pentru că am slăbit destul de mult.
Înot des.
Întreaga ta lume încape pe o floricică în lumea mea.
Asta e chiar foarte tare.
Nu mă crezi? Stai să vezi ce se-ntâmplă când te pun în umbră.
- E absolut imposibil... - Întuneric!
Lumină!
Întuneric!
Lumină.
Întuneric, lumină, întuneric, lumină, întuneric... lumină.
Nu înţelegi?
Suntem în mijlocul unei extraordinare convergenţe cosmice!
Două lumi complet diferite!
Dar cumva ne-am intersectat drumurile!
A mea e imensă! A ta e minusculă.
Şi totuşi, cumva am reuşit să luăm contact.
Dacă stai să te gândeşti, e destul de grozav.
E totul în regulă acolo jos?
Nu ştiu. Tu să-mi spui.
Tu eşti cel care ţine firul de praf în mână.
Eu sunt cel care ţine firul de praf.
Eu sunt cel care ţine firul de praf!
Nu-ţi face griji, domnule Primar.
Aşteaptă, te rog.
Ce-ar putea însemna toate astea?
Primarul n-avea nici cea mai vagă idee,
aşa că fugi în biroul dr Larue,
cea mai deşteaptă din întreg personalul de la "Who are You?".
Doamnă doctor Larue?
E o nebunie...
Domnule Primar.
Cu ce vă pot ajuta?
Nu ştiu. Hei, mă întrebam şi eu,
dacă lumea noastră ar fi un fir minuscul de praf,
plutind prin spaţiu, cum ne-am da seama?
De ce-ai întreba aşa ceva?
Fără motiv, fără niciun motiv. Nici nu-mi mai amintesc. Ba da.
Ştii ce? Un tip vorbea cu mine,
nu un elefant din ceruri, ci un tip de la pământ.
Înseamnă că sunt ramificaţii simple.
Ramificaţii bune?
- Un fir minuscul de praf. - Da, un fir minuscul de praf.
Plutind la întâmplare...
Păi, am avea trepidaţii inexplicabile, schimbări dramatice de climă,
şi dacă în cele din urmă nu am ajunge la un fel de stabilitate,
lumea noastră ar fi...
distrusă!
Distrusă? Distrusă...
Distrusă...
- Horton! - Nu, eu sunt Benny.
Horton e puţin ocupat acum.
Glumesc, eu sunt.
Suntem pierduţi.
Ascultă, Horton.
Se pare că am nevoie de ajutorul tău puţin.
Se pare că dacă firul acela de praf se mai mişcă mult,
întreaga noastră lume ar putea fi distrusă.
Aşa că am nevoie ca tu să ne găseşti nouă, poporului who,
o casă mai sigură şi mai stabilă,
şi repede.
Nicio problemă, domnule Primar. Ia să vedem.
De-acolo e o privelişte frumoasă.
E totul în regulă?
Ce se-ntâmplă acolo?
Întreaga junglă e o casă a morţii.
Ia stai aşa. Uite un loc bun.
Şi atunci văzu Horton în vârful Muntelui Nool,
o peşteră micuţă ce părea calmă şi liniştită şi răcoroasă,
unde o floare creştea mare şi mândră din pământ.
Acolo, ştiu că fiecare who ar fi fost în siguranţă, nevătămat.
L-am găsit, domnule Primar!
Locul perfect!
Chiar acolo sus!
În vârful Muntelui Nool.
Domnule Primar!
Mi-aş dori...
Ce strălucitoare...
Comitetul centenarul who te aşteaptă pe dumneata
să arunci o privire peste chifteaua gigantică pentru parada comestibilă.
Apoi trebuie să mergi la programarea pentru operaţia pe canal.
Ştii, a pune who pe toate lucrurile, nu fac să doară mai puţin.
Numai...
Nu vreau să mă duc!
Ascultă, Horton, trebuie să plec.
Se pare că este o problemă cu o chiftea gigantică.
Tu ai grijă de chifteaua aia, domnule,
şi lasă ieşitul din minţi în seama mea.
Atunci îşi începu Horton lunga şi periculoasa peripeţie,
hotărât să salveze micuţa lume din firul de praf.
Horton era încrezător şi trecea peste toate obstacolele.
Era un erou curajos.
Te protejez eu!
Cel puţin în mintea lui.
Trebuie să devenim invizibili, să călătorim în tăcere,
căci există forţe ce vor căuta să ne distrugă.
Aşadar, crezi că te poţi furişa pe la spatele meu?
E clar că nu eşti pe măsura tehnicii mele!
Văd că stăpâneşti tehnica ramurii care plesneşte.
Ia uite cum fac eu tumba!
Ai probleme, Horton! Cangurul a chemat maimuţele!
O să fac nişte maimuţe din maimuţoii ăştia.
Este destinul lor!
Horton e cel mai tare erou dintre toţi!
Horton! Hai!
Muntele Nool e într-acolo!
Spre vârful Muntelui Nool! Repede ca fulgerul!
Scuze, micuţule.
O să fii în regulă, numai să te gândeşti la chestii tămăduitoare.
Horton! Horton! Horton!
Cu toţii avem trifoi roşii cu propriile lor lumi!
Da!
În lumea mea, toţi sunt ponei şi toţi mănâncă curcubee
şi se răhăţesc fluturi.
Splendid, Katie.
Într-un fel foarte ciudat...
Lumea mea se numeşte Jessica Landon.
Toată lumea o venerează pe regina Jessica pentru că e foarte frumoasă.
Jessica, a fost nemaipomenit!
- Rudy! - Mamă, ai grijă!
Cel mai bun prieten al meu, Tedwick, locuieşte acolo.
Rudy, nu locuieşte nimeni aici. E imposibil.
Horton, acela, e o adevărată ameninţare.
Mamă, mamă, te rog, te porţi aşa de ciudat, nu-mi face asta!
Scumpule, du-te în camera ta.
Horton!
E bine!
Ce crezi că faci?
Voi, ăştia care aveţi lumi, aţi dat de belea!
Ai uitat ce-am discutat?
Nu, eu sunt elefant, iar elefanţii nu uită niciodată.
E chiar un blestem.
Îmi aduc aminte că stăteam în cap,
iar tu ai spus, "hm", iar eu m-am uitat în sus,
iar tu ai spus, "ce faci?",
apoi eu am spus chestia despre firul de praf,
apoi m-ai tras de urechi, m-ai plesnit peste frunte...
- Horton! - Păi aşa ai făcut.
Dă-mi trifoiul, Horton.
Acum...
Nu!
Nu?
Da...
Eşti sigur că vrei să porţi lupta asta, Horton?
Pentru că-ţi promit că o să devină foarte urâtă şi foarte repede,
şi trebuie să te întrebi, oare chiar vrei să treci prin toate astea?
Pentru un trifoi?
Urmează-mi sfatul, Horton. Nu e nevoie...
Aşa că dă-l încoace!
Nu! Nu pot să ţi-l dau!
Sunt nişte oameni pe firul ăsta de praf,
ce-i drept, sunt nişte oameni foarte mici,
dar o persoană e o persoană, oricât ar fi de mică.
Tocmai ai întrecut măsura, Horton.
Iar eu o să te fac să plăteşti.
Horton e o ameninţare!
I-a pus pe copii să-şi folosească imaginaţia.
E bolnav!
Bun, trebuie să duc firul ăsta de praf în vârful Muntelui Nool CSPDR!
Orice o mai fi însemnând şi asta.
Probabil că înseamnă Acţionează Iute, Pachiderm Grozav!
Doar cât de greu o fi?
E doar un drum drept spre moarte sigură.
Pare cam şubred...
Ei, doar n-am de ce să-mi fac griji.
Evident, când se construieşte un asemenea pod,
se are în vedere şi faptul că vor trece şi elefanţi pe-aici.
Bun aşa. Până acum e bine. O să...
Mă întreb dac-o fi adevărat.
Bună ziua. Cum ne mai simţim azi, domnule Primar?
Spune, "aaa..."
Aaa...
Clăteşte, te rog.
Hei! Cred că unele lemne ar putea fi înlocuite...
Trebuie doar să mă gândesc că sunt uşor.
Sunt uşor ca o pană!
Grea pană...
Bun!
Asta o să doară numai un pic!
Sunt mai uşor decât o pană!
Ce-o fi mai uşor decât o pană?
Aerul! Nu există nimic mai uşor de atât!
Aşadar, se înţelege de la sine că, cu cât inspir mai mult aer,
cu atât voi fi... mai uşor!
Următorul, vă rog!
În regulă. A fost absolut îngrozitor.
Dacă aş putea să mă ridic...
Încearcă să nu intri în panică...
Asta ar fi putut fi un dezastru!
Mă simt chiar bine acum.
Poate că ăsta e noul meu scop în viaţă.
Hei, Jojo, am nevoie de ajutorul tău. Mă poţi ajuta?
Bine. Grozav. Bun.
Mai întâi vreau să te duci în camera fetelor,
ia toată colecţia şi apoi...
Nu te mai uita la braţul meu!
Pune deoparte colecţia de-o viaţă a lui Holly, şi apoi...
Ştii ce? Îngrijeşte-te de orice care s-ar putea sparge sau sfărâma.
Bine, holbează-te cu atenţie.
Gata?
Mersi, Jojo!
Asta... Şi să iau şi asta...
Scumpule! Ai ajuns târziu!
Scuze, am fost la stomatolog pentru o operaţie la braţ.
Şi ce... Ned!
Ce faci?
Cum adică?
Acum, n-oi fi eu detectiv, Ned, dar eşti cocoţat pe candelabru.
Mă gândeam că ar arăta mai bine undeva de unde nu poate să cadă peste noi
şi să ne zdrobească în somn.
Ce se întâmplă?
Hei!
Scumpo...
Ţi s-a părut vreodată că eşti urmărită?
Da... Sigur. Cred că da.
Apoi nu ţi s-a părut că poate chestia care te urmăreşte e...
un elefant gigantic?
Ştii, cum ai sentimentul acela ciudat că lumea ta e de fapt un fir de praf?
Iar elefantul despre care am vorbit mai devreme
o duce de colo-colo pe o floare.
Şi-ţi dai seama că dacă spui cuiva, toată lumea o să te ia de nebun.
Dar încă te mai simţi responsabil să-i ţii pe toţi în siguranţă.
Ştii sentimentul acela?
Ştii, o să fiu nevoită să spun, "nu".
Tu cunoşti acest sentiment?
Nu!
Sunt istovit. E timpul să pun capul pe pernă, cred.
Scumpule, ştiu că eşti foarte stresat.
Iar dacă tu vezi elefanţi şi flori, atunci bine.
Numai să nu mai spui nimănui povestea asta, da?
Şi nu uita, nu-i sfârşitul lumii.
Sfârşitul lumii?
Horton către Primar! Horton către Primar!
Răspunde, Primarule! Terminat.
Horton!
Am semnal foarte prost aici!
Cum e acuma?
M-am apropiat tare de tot! Mă auzi acum?
Da! Recepţie!
- Am ajuns în locul acela sigur? - Aproape.
Sunt destul de sigur că partea cea mai proastă s-a terminat.
Vă vorbeşte elefantul dumneavoastră,
staţi pe spate, bucuraţi-vă de plimbare,
şi vom ajunge la Muntele Nool cât aţi zice peşte.
Nu, nu ai voie să mănânci îngheţată la micul dejun.
Cine a spus asta? Mai e cineva acolo?
Păi astea erau soţia şi copiii mei.
- Ai o familie? - Da, într-adevăr.
O soţie frumoasă, 96 de fiice şi un fiu.
Ocupat tip mai eşti.
Şi cu toţii împărţim aceeaşi baie.
Ştii cum e.
Da! Cum să nu ştiu!
Baie?
Ned! Scumpule! Ştii că eşti pe acoperiş, nu?
Ce s-a întâmplat? Nu, trebuie să te bagi în pat.
Tati trece printr-un colaps.
Ned! Acum ce mai pui la cale?
Eram pe cale să culc copiii, când m-am urcat pe acoperiş.
Şi... asta s-a întâmplat. Exact.
- Tati! - Da.
- Îmi aduci un pahar cu apă? - Desigur.
- Şi mie! - Şi mie!
Bine...
Hei, Jojo!
Mult lichid!
Omul potrivit la locul potrivit.
Da, îmi dau seama că nu ne-am văzut faţă-n faţă în ultima vreme,
şi în mare parte e din vina mea.
Aşa e. Ştii ce-am încercat să fac?
Am încercat să-ţi impun ţie viziunea mea asupra viitorului tău.
Vreau să fie foarte clar.
Jojo, poţi să fii orice fel de primar vrei tu să fii.
Dur, puternic şi tăcut, deschis... Tu hotărăşti.
Bun! Acum mă simt mult mai bine.
Am aşteptări foarte mari de la tine, tinere!
Foarte mari!
În regulă. Noapte bună!
Mi-a plăcut discuţia!
Apoi, Jojo se furişă afară simţindu-se singur şi trist
şi în mod tragic neînţeles de către tatăl său.
Şi unde se ducea la aşa o oră târzie?
La turnul de observare a stelelor abandonat din Whoville,
un loc în care băiatul se simţea mulţumit, liber,
un loc în care putea să fie ceea ce voia el să fie.
Şi ce era acolo înăuntru,
aş spune dacă aş şti, dar cangurul de sus punea la cale numai rele.
- Pot să ies acum, mamă? - Nu, Rudy. Stai în marsupiu.
- Dar, mamă... - Stai acolo.
Domnule Vladikoff!
Mănânc. Pleacă!
Da, îmi dau seama că eşti ocupat, dar am nevoie de ajutorul tău.
E vorba de Horton.
A devenit obsedat de un trifoi roşu.
Şi chiar crede că există nişte oameni micuţi pe el.
Vreau să distrugi trifoiul ăla!
Sigur, ce-i aşa mare lucru?
Pentru tine, frate...
Aş face-o eu însumi, dar fiind o doamnă, prefer să nu-mi murdăresc mâinile.
Dar am auzit că tu nu ai nicio problemă cu asta.
Nu!
Nicio problemă!
Floare la ureche.
Dar o să fac asta numai pentru un preţ.
În schimbul unei perechi nou-nouţe de...
Nu!
Cangurul ăsta micuţ...
- Mamă! - Gura, Rudy.
Mami se gândeşte la o soluţie.
Mersi, dar dacă mă gândesc mai bine,
cred că o să-i pun pe fraţii Wickersham să se ocupe de asta.
Da, desigur, fraţii Wickersham, ei operează în stil clasic...
Stai! Nu! Nu poţi să-i alegi pe ei!
Nu, nu! Nu! Nu, fraţii Wickersham ar fi perfecţi pentru treaba asta.
Dar sunt nişte maimuţoi! Ei nu sunt înfricoşători!
Mersi, oricum. Poate data viitoare.
Stai!
Uite ce-o să-i fac preţiosului trifoi...
O să-l iau, o să-l zdrobesc, şi o să-l devorez...
A fost mai mare decât părea. O clipă.
Fir-ar!
Stai aşa.
Apoi o să-l regurgitez, apoi o să-l devorez a doua oară!
Aşa că o să fie de două ori devorat.
Foarte frumos.
Dar cred c-o să vorbesc cu fraţii Wickersham, oricum.
Stai!
Uite partea cea mai bună.
O să fac totul... GRATIS!
Asta înseamnă moca, frate.
Ce zici?
S-a făcut.
Da. Asta-i! Mulţumesc!
Nu vei regreta.
Dom' primar... Dom' primar!
Deschideţi, domnule primar.
Domnule primar!
Ninge. În miezul verii.
Da, da... aşa e.
E o schimbare radicală a climei
ca şi cum firicelele de praf ar zbura prin spaţiu.
nu ştiu de unde ai aflat dar ai avut dreptate...
iar Whoville se îndreaptă spre...
dezastru!
Horton...
Ce?
Nimic. Mă ocup eu.
De noi depinde salvarea celor din Whoville.
Nu mai alergaţi!
Bine. Mai e cineva?
Bine.
Nu, nu. Nu vă distraţi. Nu e de râs.
Ăsta e un semn al sfârşitului!
Drăguţă, nu... E periculos!
Încetaţi cu distracţia, imediat!
E periculos.
Bine...
Încetaţi...
Horton!
Salutare.
Avem mari probleme aici, jos. Se întâmplă.
Ninge... în miezul verii. E sfârşitul lumii.
Stai aşa, domnule primar. Cred că ştiu care e problema.
Poftim. E mai bine?
Se pare că a mers.
Îmi miroase mie a arahide?
Da, reprezintă aperitivul meu preferat.
Dar persistă cam mult.
Nu, Frederick.
Ţine-te bine, dle primar. S-ar putea să trebuiască să mă lupt.
Poate fi foarte periculos să te lupţi cu un elefant.
Ai stârnit tunetul, amice!
O cauţi cu lumânarea?
Îţi dau cât n-o să poţi duce, amice!
Ia de-aici!
Nu-mi place deloc s-alerg.
Morton!
Să nu mai faci asta!
Horton!
Horton. Aici erai.
Avem probleme. Noi.. stai... ai auzit asta?
Nu... sunt aici... bine... ascultă! Nu! Spune!
Cangurul a luat-o razna!
Spune tuturor că tu ar trebui să fii dat afară din jungla Nool.
A spus asta? Credeam că suntem prieteni.
Oricum, s-a dus la Vlad.
Vlad, Vlad... ştiu doi din ăştia.
E Vlad cel rău sau Vlad iepuraşul care face fursecurile?
Da, Horton, părea a fi iepuraşul cu fursecuri.
Cred că putem presupune că e Vlad cel rău.
Da, e o idee bună.
Aşa că dacă nu-ţi plac ghearele uriaşe şi tăioase...
care să-ţi sfâşie trupul
aş renunţa la trifoi.
Nu pot. Am promis primarului.
Ce-i în guşă e şi-n căpuşă. Loialitate 100% la un elefant.
Te rog, pentru mine, măcar o dată fii loial numai 99% din timp.
Eu nu reuşesc să fac 99% din nimic.
Şi mă consider extraordinar. Aşa că, haide!
Ce-i în guşă e şi-n căpuşă.
N-o s-o spun.
Poţi să faci aşa toată ziua. N-o s-o fac.
Ştiu că elefanţii sunt loiali 100%.
Da. Ăsta e codicele meu. Moto-ul meu.
Dar mulţumesc pentru avertisment.
Moto! Bine. Dar priveşte înaltul cerului.
Supraveghează-l!
Dle primar, trebuie să-i duci pe toţi la adăposturile subterane, acum.
Nu vreau să te alarmez, dar e posibil să fim atacaţi
de o pasăre de pradă gigantică.
Ce?
E o mică şansă să fie un iepuraş cu fursecuri, dar n-aş conta pe asta.
Ei sunt foştii...
Domnule primar. Mai eşti acolo?
Nu. Da, e o idee grozavă...
doar că pentru a-i mobiliza pe toţi, am nevoie de acordul Consiliului municipal
iar ei nu mă ascultă niciodată.
M-au făcut nebun, de mai multe ori.
- Nu pot s-o fac. - Trebuie să le spui, domnule primar.
Bine. Ascultă...
Vlad cel rău.
Vlad cel rău!
Alarmă!
Cu siguranţă nu e un iepuraş.
Am scăpat. Am vrut să scap de el şi am scăpat.
Copacul ăsta e cam tare.
Ţine-te bine Whoville, o să fie neplăcut.
Acum o s-o păţeşti.
Fii pregătit pentru partea cea mai tare.
Lasă-mă în pace.
Horton.
Ştiam că o să apară de undeva.
Bună!
Şah-mat.
Acum e momentul să iau trifoiul şi să strivesc pe toţi micii locuitori
Regret. Aici ne despărţim.
Drept în cioc!
Mişto replică. De obicei nu-mi vin decât la urmă.
- Domnule primar. - Horton.
Vă simţiţi bine?
Mai mult sau mai puţin.
Ce s-a întâmplat? Pasărea?
Da. M-a atacat.
Domnule primar, oamenii dumitale sunt în pericol.
Ştii ce? O să le spun. O să ies şi o să le spun ce se întâmplă.
Perfect. Acum, grăbeşte-te. Dă-i drumul.
Domnule primar. Ceva nu e în regulă.
Subsolul meu a ajuns la mansardă. Muzeul de ştiinţe e istorie.
- S-a pierdut biroul de obiecte pierdute. - Ce se întâmplă, domnule primar?
Declar starea de necesitate.
Nu vă temeţi. Primarul e doar un imbecil.
Staţi. Whoville e într-un mare pericol.
Toată lumea să meargă în adăposturile subterane, imediat.
Bine, bine, s-o facem în mod democratic.
Cine doreşte ca veselia, gloria şi festivităţile centenarului who
să aibă loc după program?
Şi cine, asemeni primarului,
doreşte să sărbătorească într-un adăpost subteran?
Da!
Staţi! Trebuie să mă ascultaţi. Întreaga noastră lume ar putea exploda.
Mult mai repede. Iar lumea noastră nu va mai fi cum a fost.
Poporul a vorbit, domnule primar.
Sunteţi terminat.
Nimeni nu vă crede.
Nimeni nu vă sprijină.
Horton mă crede.
Horton? Cine e Horton?
Horton e un elefant imens, din cer.
Nu vă obosiţi să vă uitaţi. E invizibil.
El este cel care-şi riscă viaţa
pentru a duce Whoville-ul, care este un fir de praf pe un trifoi, în siguranţă.
V-o pot dovedi.
Vocea lui Horton provine din acest corn.
Horton!
Toţi locuitorii din Whoville sunt adunaţi în piaţă.
Fă-i să înţeleagă faptul că eşti acolo.
Doamne! Sunt pus sub presiune.
M-am cam blocat aici.
Ştiu.
Horton.
Horton, aşteptăm.
E timpul să demonstrezi tuturor că exişti şi implicit că nu sunt nebun.
Staţi. Priviţi vântul stârnit.
Ce credeţi că înseamnă asta?
Înseamnă... înseamnă...
Evident...
Să înceapă cursa de zmee!
Ce te-am făcut, Horton!
Îmi îngheaţă mintea!
- Dă-mi înapoi firul de praf! - Nu şi de data asta, tipule.
Îmi pare rău că v-am lăsat baltă, dar
asta mă depăşeşte.
Adună familia şi mergeţi într-un adăpost.
Aşa o să fac.
Te cred.
Ţi-am făcut-o acum, elefantule.
Nu! Nu!
Nu!
Domnule primar. E cineva acolo?
Alo?
E cineva?
Dar, trifoi după trifoi, şi-a dat seama că acela pe care-l căuta nu era acolo.
Domnule primar?
Şi până la prânz, bietul Horton, mai mult mort decât viu,
căutase şi adunase 9005 de flori.
Alo?
Îmi cer scuze că deranjez. E cineva?
Cioc. Cioc.
Aşa spuneaţi. Cine e acolo?
Dacă mai e vreun "who" pe-acolo.
V-aţi prins? Cine e acolo?
Căută toată ziua, căută mereu.
Până când aproape i se risipise speranţa.
Nu, te rog, nu!
Nu e corect!
Dar stai o clipă!
Putea fi asta? Se terminaseră căutările?
Da.
Acesta era momentul. Horton o găsise din 3 milioane de flori.
Domnule primar, domnule primar.
V-am găsit.
Domnule primar.
Sunteţi acolo?
Domnule primar.
Domnule primar, sunteţi acolo?
Domnule primar.
Domnule primar!
Nu, aici e Floyd.
Vă pot prelua mesajul?
Domnule primar, sunteţi bine!
Horton, Horton, opreşte-te.
Scuze, cred că v-a fost greu acolo, jos.
Nu-mi vine să cred că v-o spun am fost foarte îngrijorat.
Primarul a avut dreptate.
Tati!
Sunt bine şi voi la fel.
Cetăţeni din Whoville.
Doresc să vi-l prezint pe prietenul nostru, Horton.
Ne va ajuta.
Eu sunt preşedintele.
Idiotule!
Eşti terminat pentru acest oraş, înţeles? Terminat!
Netotule!
Glumeam.
A fost bună asta.
Horton, ea e soţia mea, Sally.
Exişti! Înseamnă că soţul meu nu e nebun.
Şi câteva dintre fiicele mele: Haly, Haley, Hooly, Hilda şi Hedy.
Bună!
Şi iat-o pe d-ra Yelp, adjunctul meu credincios.
Iat-o pe dr Larue.
Ne-ai făcut de ocară.
Burke de la Contabilitate.
Şi dna McQuilligan.
Dl Farfoogan de la Acrobaţii pe Catalige.
Şi bătrânul din cadă.
Să nu-l copleşim. N-o să ţină minte toate numele.
Voi face tot posibilul.
Sally, preşedinte, Haly, Haley, Hooly, Hilda şi Hedy, domnişoara Yelp,
Dr Larue, Burke de la Contabilitate, dna McQuilligan.
Dl Farfoogan de la Acrobaţii pe Catalige...
şi nu mai era un bătrânel la duş?
În cadă.
Da.
Suntem cu toţii aici, Horton, şi credem cu toţii în tine.
E uimitor.
Şi e o responsabilitate pe care mi-o asum.
Vă promit un viitor sigur şi stabil.
Vom crea o lume în care fiecare cetăţean "who"
va avea trei drepturi inalienabile
care vor fi statutate mai târziu...
Şi vom pune un fir de praf pe Muntele Nool, înainte de sfârşitul deceniului.
Elefantul! Ce nebunie! Doamne!
Trebuie să-i spun imediat. Trebuie să ajung la cangur.
Să vezi când o să afle.
Trebuia să mă fi văzut. I-am făcut-o elefantului!
L-am vânat, l-am torturat, l-am împrăştiat în mii de bucăţi de elefant.
E fost o operă de artă. Cea mai bună realizare personală. Tipic Vlad.
Şi trifoiul?
Trifoiul e terminat.
Nici în milioane de ani Horton nu-l va putea găsi.
Ascultă-mă pe mine. Trifoiul a dispărut pentru totdeauna.
L-am văzut pe Horton şi tot mai vorbeşte cu trifoiul ăla.
Idiotule.
Haide. Vorbeşti cu fratele tău. Ne cunoaştem de multă vreme.
Să nu uităm că am făcut-o pe degeaba.
Ce se întâmplă cu jungla Nool?
Nu demult, oamenii erau oameni iar firicelele de praf, firicele de praf.
Eu zic că, dacă nu puteţi vedea ceva, auzi sau simţi, înseamnă că nu există.
Modul nostru de viaţă este în pericol.
Şi cine ne atacă?
Horton.
O clipă.
Vorbim despre acelaşi Horton pe care-l ştiţi?
N-ar face rău nici unei muşte.
Cu excepţia celei pe care s-a aşezat.
Dar n-a făcut-o intenţionat.
Gura, şoarece.
Ciudat... Mi se ard prăjiturile. Trebuie să plec.
O să lăsăm încurcă-lume precum Horton să otrăvească minţile copiilor noştri?
Nu copiii!
Când Horton le va povesti copiilor de lumile de dincolo de junglă
îi va determina să pună la îndoială autoritatea.
Ceea ce duce la nesupunere, la anarhie!
Da. Horton trebuie să plătească.
Şi asta imediat!
Trebuie să facem ceva.
Pentru copii.
Îl vom lăsa să scape aşa?
Ţi-am spus, 100%
- Horton! - Morton, nu mai tropăi... Doamne!
Nu eu tropăi.
Înţeleg. E o mulţime furioasă. Scuze, Morton, credeam că tu faci tot...
Dar e... Doamne!
Fugi, Horton!
Iată-l!
Să-l legăm.
Să-l întemniţăm!
Nu!
Opriţi!
Bună prieteni.
Mă bucur să vă revăd pe toţi la un loc.
Vă stă bine în turmă.
Horton, Horton, Horton, uite ce învălmăşeală ai determinat.
Toată tărăşenia asta pentru o simplă floare.
E un firicel de praf.
Corect. Ce să mai discutăm atunci de legarea şi întemniţarea ta
ca să nu mai intrăm în alte detalii.
Ideea e că toată această mulţime furioasă şi problemele pe care le ai
pot dispărea cu toate.
Serios?
Desigur.
Trebuie doar să recunoşti în faţa tuturor că
nu există oameni micuţi pe firul acela de praf.
Că tu te-ai înşelat...
iar eu am avut dreptate.
Dacă faci asta, lucrurile vor fi ca înainte.
Dar dacă nu o faci, o să plăteşti pentru asta.
Deci trebuie doar să spun că nu e adevărat.
Daţi-i drumul. Legaţi-mă, puneţi-mă în cuşcă, faceţi ce vreţi
dar să ştiţi că sunt oameni în firicelul acesta de praf
şi au un primar
care are 96 de fiice şi un fiu, pe nume Jojo
care împart cu toţii o singură baie, orice ar fi aceea.
Şi chiar dacă nu-i puteţi vedea sau auzi
o persoană rămâne o persoană
indiferent cât e de mică.
A fost minunat, Horton.
Legaţi-l, puneţi-l în cuşcă.
Aruncaţi firicelul de praf într-un ceaun plin cu ulei fierbinte!
Nu cred că suntem aici.
Trebuie să facem gălăgie.
Suntem aici, suntem aici, suntem aici.
Haideţi, cu toţii.
Asta te va învăţa minte să nu mai inventezi poveşti
despre oameni care trăiesc pe un firicel de praf.
Ascultaţi, sunt acolo!
Legaţi-l, băgaţi-l în cuşcă.
Nu merge.
Eu vă aud, dar pentru ei nu e destul de tare.
Trebuie să fie mai tare!
Toată lumea să facă gălăgie.
Suntem aici, suntem aici, suntem aici.
Jojo, unde te duci?
Avem nevoie de toate vocile.
Jojo!
Trebuie să faceţi gălăgie acolo sau vom fi cu toţii distruşi.
Primarul a început să bată tobele.
Şi întregul Whoville a începu să chiuie.
Izbiră ceainice de metal unul de celălalt, loviră în tigăi,
în coşuri de gunoi şi vechi conserve de merişor,
suflară în tromboane, şi cântară la trompete,
bătură la tobe şi suflară la flaut.
Acum ne aud?
Ascultaţi, vă rog! E cel mai frumos lucru.
Nu aud nimic.
Nu cred că aud.
Mai încercaţi.
N-o să renunţ.
Eşti sigur că fiecare locuitor din Whoville încearcă?
Unde e Jojo?
Probabil la vechiul observator.
Toate au o limită!
N-ar trebui să puneţi mâna pe trifoi.
Jojo, tu ai construit asta?
Faci o greşeală.
- Dar, mamă... - Nu te priveşte. Înapoi în marsupiu.
Nu vă opriţi.
Continuaţi. O să reuşim.
Ne aud?
Nu!
Orice s-ar întâmpla, nu mi-aş fi putut dori un fiu mai bun.
Jojo?
Haideţi. Continuaţi!
Nu!
Îi aud, îi aud.
Chiar sunt acolo.
Acel strigăt, acel strigăt micuţ suplimentar
a dus operaţiunea la bun sfârşit.
Toate zgomotele făcute de cei din Whoville zbucniră din trifoi.
- Le aud. - Şi eu.
Rudy, dă-mi aia.
Rudy. Treci înapoi în marsupiu. Acum!
Nu, mamă.
Wickersham, luaţi-i trifoiul.
Să i-l ia cineva.
Ai reuşit, domnule primar. Ai reuşit!
Am reuşit.
Bravo, fiule.
Bravo, domnule primar.
Tată, eşti unul dintre cei mai tari.
Uşurel, toată lumea.
Bună, Vlad.
N-ar trebui, dar...
Frumos gest.
Sunt metodist dar şi emotiv.
Dau şi apă la şoareci.
Sunt atâţia cărora trebuie să le mulţumesc:
poporului din Nool care m-a pus în cuşcă şi m-a lovit cu beţele
Eu am fost.
Amicului meu, Morton, care a fost singurul care mi-a fost aproape.
Nu chiar aproape, mai mult în tufişuri.
Mi-a trimis gândurile sale bune. E mic de tot.
Amice, eşti un poet şi un luptător.
Şi mai presus de toate, vreau să mulţumesc primarului din Whoville
Care a crezut în mine de la început.
Horton, o să-ţi simţim lipsa.
Ce-o să ne facem fără tine, Horton?
Nu vă faceţi griji, o să fiu mereu prin preajmă!
Şi chiar de-i de mirare, o să-i supraveghez
În geam eşti ca o lumânare.
Pentru nopţile reci şi întunecate de iarnă.
Frumoasă metaforă!
Şi mă apropii mai mult decât mi-am închipuit că sunt în stare.
E cam sus pentru mine.
Cu sentimentele nu mă mai pot lupta,
Am uitat de la ce am început cearta.
Şi dacă pe podea trebui-va să mă târăsc
Prin uşi să trec şi chiar să le zdrobesc
Cu sentimentele nu mă mai pot lupta.
Traducerea şi adaptarea: veveriţa_bc & biotudor @ www.titrări.ro
Şi astfel, totul se termină cu bine pentru Horton şi pentru cei din Whoville.
Şi pentru cei din junglă, chiar şi pentru canguri.
Aşa că fie ca asta să fie o lecţie pentru unul şi pentru toţi,
o persoană e o persoană
oricât ar fi de mică.
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro