LEGENDE DIN REGATUL BUFNIŢELOR
Sunt gata.
Pun gheara pe tine !
Nu o să mai terorizezi regatul bufniţelor !
Aşa să crezi tu ! Nu poţi învinge armata mea malefică.
Se prea poate ! Dar eu sunt Lyze din Kiel.
Şi am strâns o armată cu Paznicii din Ga'Hoole !
Dar, Soren...
Am jurat să-i protejez pe nevoiaşi şi pe ologi şi să biruiesc răul !
Eglantine, ce este ?
Soren, ai zis că pot să fiu şi eu Lyze din Kiel.
Haide... Data viitoare, bine ?
Sper să-ţi ţii cuvântul
în faţa lui Cioc de Oţel !
Te-am prins. Au !
Ciocul meu ! Tati...
Ajunge, puii mei. E ora de culcare.
Vă rog. Destul cu poveştile despre Paznici.
Kludd, poveştile fac parte din cultura şi istoria noastră.
Învăţăm din ele.
Chiar după ce le auzim a nu ştiu câta oară ?
Chiar şi atunci. Asta dacă nu cumva ştii totul despre istoria noastră.
Ştiu că Paznicii câştigă.
- Soren, e doar o poveste. - Ba nu !
Iar începe... Tată, ai văzut vreodată un Paznic ?
Kludd, dacă nu poţi vedea ceva, nu înseamnă că nu există.
E ca atunci când simţi ceva la pipotă.
Prin pipotele noastre,
vocile trecutului ne şoptesc şi ne spun ce e bine.
Ajunge pentru o seară.
Mâine e o zi mare. Faceţi primele salturi.
- La culcare. - Haideţi, copii.
Ţi-am făcut culcuşul moale, Eglantine.
Soren, chiar crezi că Cioc de Oţel există ?
Nu mai ştii ? Era în Bătălia Ghearelor de Gheaţă.
Paznicii erau în inferioritate. Situaţia era sumbră.
Apoi, Lyze din Kiel l-a doborât pe şeful bufniţelor haine.
Paznicii au biruit şi regatul bufniţelor a fost eliberat.
Şi s-au întors acasă, la Marele Arbore din Ga'Hoole.
Dar unii spun că regele hain e încă în viaţă
şi poartă o mască de metal, ca să-şi ascundă ciocul lipsă.
Gata ! O să aibă coşmaruri peste zi.
- Dar e partea mea preferată. - Ştiu. Am auzit-o de o mie de ori.
Soren, tu ai mintea slabă.
Tati ţi-a umplut-o cu poveşti şi vise.
Şi ce-i rău în asta ?
Asta e diferenţa dintre noi, frate. Eu visez doar când dorm.
Culcă-te.
Soren...
Tati spune că visele noastre ne hotărăsc viitorul.
Cum eram eu...
- Stai, Kludd ! - Uite, tati !
Voi fi cel mai bun zburător.
Tytoşii sunt cei mai buni în tot ce fac.
Nu-i aşa, tati ?
Eşti viguros, Kludd. Dar bufniţele sunt vânători buni din alt motiv.
Ştiu, datorită zborului silenţios. Dar când îmi scot ghearele...
Şoarecii vor fi fugit. Iar tu şi puii tăi veţi rămâne flămânzi.
Tată ! Sunt gata !
Tinere Paznic, nu cred că prima lecţie va fi aşa periculoasă.
Nu-ţi face griji dacă faci zgomot la început.
Trebuie să-ţi întinzi... aripile.
- Bravo ţie ! - Norocul începătorului.
Kludd, mie mi-e mai uşor să-mi imaginez unde voi ateriza.
Haide, să ne întrecem.
Hai !
Ai furat startul. Tati ! A trişat.
Gata cu cearta, băieţi.
Noctus, du-i înăuntru. Trebuie să mergem.
- Putem veni şi noi la vânătoare ? - Nu. Dar va veni vremea pentru cască.
- Frumoasă cască ! - Mă laşi ?
- Băieţi... - Mai ai curaj să zici o dată ?
Noctus, ştiu că Soren visează cu ochii deschişi. Îţi faci griji pentru el ?
Îmi fac griji pentru amândoi.
Parcă mai ieri ieşeau din găoace.
Curând, vor fi destul de mari să părăsească scorbura.
Vreau să fie bine pregătiţi.
O să fie bine.
Hai.
Eglantine, s-a întâmplat ceva ?
Nu e nimic, draga mea.
Dacă vrea să iasă, dă-l afară.
Aşa, scumpo. Mai încearcă.
O să fie superb !
- Aşa. - Ce scârbos !
Ce realizare !
- Ce este ? - Primul tău cocoloş.
Primul ? Adică o să mai am şi altele ?
Nu-l recunoşti, Eg ? E şoarecele pe care l-ai mâncat.
Mă rog, blana şi oasele lui.
Orice bufniţă dă afară cocoloaşe.
Cred că am păstrat primele cocoloaşe ale fraţilor tăi.
- Nu ! - Vrei să le vezi ?
- Doamnă P, vă rugăm, nu ! - Haide, scumpo.
E o seară mare. Primul salt şi primul cocoloş.
Pardon.
Kludd, vrei să mai facem nişte salturi ?
Ce ? Ca să te dai tu mare ? Nu prea cred.
Poate că ai dreptate.
Rămâi înăuntru şi joacă-te de-a Bătălia Ghearelor de Gheaţă.
Kludd ? Vrei să-ţi arăt cum se face ? Fără să te superi.
Bine. Arată-mi.
Înainte să sar,
mă imaginez stând pe o stâncă mare, cu Paznicii, gata de luptă.
Ne aruncăm în gol, plutind tăcut, ca Lyze din Kiel.
- Aerul ne poartă... - Ajunge !
- Eşti teafăr, Kludd ? - Nu se poate...
- Suntem pe pământ. - Nu se poate.
E cel mai cumplit loc pentru o bufniţă.
E ciudat aici.
Trebuie să ne întoarcem. N-avem ce căuta aici.
Dacă am ajunge la craca aia, ne-am putea căţăra până sus.
Da. Să încercăm.
Linişte !
Ce-a fost asta ?
- Soren ! - Kludd !
Kludd !
Unde ne duceţi ? Scorbura noastră e încolo !
- Nu puteţi face asta ! - Tacă-ţi gura. Sau te oblig eu.
- Ce zici, Jutt ? - De partea cu "te oblig" ?
Nu. De privirea mea malefică. Lucrez de săptămâni întregi la ea.
Am ratat-o. Ia să văd.
- Impresionant. - Îţi place ?
Privirea ta malefică îmi aminteşte de "intimidatorul" meu.
Ridic o sprânceană, mă las în guşă...
- Cine sunteţi ? - Hei ! Fără întrebări.
Fără "cine", fără "ce" şi fără "de ce".
O să aflaţi curând.
Privirea malefică pare forţată sau e naturală ?
- Perfect naturală. - Mersi.
Dă-mi drumul !
Kludd !
- Ăsta are ciocul tare. - O să ne folosească.
Jatt, dacă folosesc privirea ta malefică
şi o combin cu sprânceana mea ridicată, obţin asta.
- Cum se cheamă ? - "Prădătorul".
"Prădătorul" ? Sună cam aiurea.
Uite, Jatt. E Grimble.
- Perfect. Aruncă-i noua ta privire. - Cu sprânceana ridicată sau nu ?
Cu sprânceana ridicată.
Ziua bună, Grimble.
Jutt, Jatt, îmi pare bine să vă văd.
Ai prins doar juma' de bufniţă ?
Nu, Jatt. E o bufniţă pitică. Sunt mici, dar muncesc bine.
Eşti prea bătrân să cari una adultă ?
Foarte amuzant...
Ai păţit ceva la faţă, Jutt ?
Nu !
- L-ai supărat. - E o nouă privire.
Mai lucrează la replici.
- Eu sunt Soren. - Eu sunt Gylfie.
- Zicea că eşti o bufniţă pitică. - Din Kuneer. În deşert.
- Tu eşti un Tyto ? - Da. Din Pădurea Tyto.
Cine sunt bufniţele astea ?
Ai habar unde ne duc ?
Hei ! Lasă vorba !
- Linişte ! Ascultaţi-l pe bătrân ! - Kludd !
Aşezaţi-vă. Linişte !
Părinţii şi familiile voastre v-au abandonat.
De acum, veţi fi consideraţi orfani.
- Eu nu sunt orfan ! - Ştiu, e o tragedie.
Dar prin milostenia lui Glaux,
aţi fost salvaţi şi aduşi la St Aegolius.
Cu timpul, veţi deveni recunoscători pentru generozitatea arătată
şi o veţi răsplăti prin muncă.
- Unii dintre voi vor fi adunători. - Eu nu vreau să fiu adunător !
- Alţii vor fi soldaţi. - Gylfie, stai cu mine.
Fiecare îl va sluji pe Marele Tyto şi pe Cei Puri.
- Daţi-ne drumul ! - Linişte.
Nu vrem să-i slujim pe Cei Puri.
- Cine sunt Cei Puri ? - Linişte !
Eu sunt Nyra, General Ablah de St Aegolius,
perechea Marelui Lord Tyto.
Ştiu că vă e dor de familii,
dar curând veţi înţelege că Cei Puri sunt noua voastră familie.
Cei Puri nu sunt familia noastră. Daţi-ne drumul !
Aşa e. Daţi-ne drumul !
Ce-i asta ?
Tyto, nu-ţi pierde vremea. Nu-ţi păta reputaţia.
- Las-o în pace. - Un Tyto ager. Impresionant...
Atunci, tu şi flauşata ta mică o să rămâneţi împreună.
Ca adunători.
Haide. Mai repede.
După ce o să-ţi recunoşti caracterul nobil, poate te facem soldat, Tyto.
- Haide. - Şi fratele meu ?
- Unde este ? - Kludd !
Pui de bufniţă, ăsta zice că-i eşti frate.
Vrei să mergi cu el ?
- Aşa credeam şi eu. - Kludd...
- Haide, mişcă-te. - Kludd !
Uite un soldat adevărat.
Mulţumesc.
Soren, nu trebuie să stai cu mine. Du-te lângă fratele tău.
Nu, Gylfie. Nu pot sta alături de Tytoşii ăia.
Nu înţeleg de ce Kludd...
Hei ! Ce are ?
Parcă are orbul găinilor...
Haideţi, puilor. Intraţi.
Dacă nu faceţi cum vă spune, nu o să mai vedeţi lumina zilei.
- Frumos, Jutt. - Uşor forţat.
- A fost bestial. - Mersi, Jatt.
În seara asta, vrem de la voi...
- Ce-a zis, Jatt ? - Să ne odihnim.
Să ne odihnim. Aşezaţi-vă, ridicaţi ciocurile
şi staţi cu faţa la superba lună plină.
Şi dormiţi.
Soren, nu trebuie să adormim.
Încearcă să ne facă lunatici.
Poftim ?
În deşert, bufniţele extenuate se prăbuşeau sub clar de lună.
Când se trezeau, nu mai erau aceleaşi.
De parcă uitaseră cine erau.
Gylfie, o să o ştergem de-aici.
Cunosc stelele astea.
Ştiu cum să fugim de aici. Dar nu putem zbura.
Nu încă. Dar o să învăţăm.
Când nu se uită,
o să ne întindem aripile cu fiecare ocazie...
Chiar crezi că e posibil, Soren ?
Împreună, o să fugim, Gylfie.
Mi-e frig.
Împreună.
Gata cu somnul de frumuseţe, puii mei.
Scularea ! E dimineaţă.
E o nouă zi superbă de muncă în Forumul Cocoloaşelor.
Haideţi. Mişcaţi-vă.
Soren ! Unde mergem acum ?
Gylfie, trebuie să ne prefacem lunatici.
Mişcaţi-vă. Avem cocoloaşe de adunat.
Nu ne plac leneşii.
N-avem încredere în nimic cu "ş".
Haideţi. Daţi din gheare.
Cu cât ajungem mai repede, cu atât începem mai curând
şi terminăm mai repede. Haideţi !
Mişcă ! Nu mai lenevi.
Bun venit la Forumul Cocoloaşelor.
E un loc grozav în care veţi petrece restul vieţii.
Nu e cazul să vă fie milă pentru cei de jos.
Ca specie inferioară, sunt norocoşi să slujească o cauză nobilă.
Ca bufniţe Tyto, superiori naturali,
şi voi faceţi parte din acest plan,
care va aduce ordinea în toate regatele bufniţelor,
când Cei Puri vor domni
şi vom trăi o nouă epocă nobilă.
Arătaţi-vă măreţia şi ridicaţi-vă.
Mai sus !
Să înceapă petrecerea !
La adunat !
Începeţi să adunaţi cocoloaşe imediat.
- Gândiţi-vă ce bune sunt. - Nouă ne plac.
Cocoloaşe de la alte bufniţe...
Era mai bine să ne lăsăm creierele spălate.
- Aşa. - Evrica !
Bravo, nr 857... mă rog.
Adunaţi-vă !
- Ăla cu ochii goi. - Aşa sunt toţi.
Fii atent. Vorbeşte.
Astea sunt cocoloaşele care ne interesează.
Blană şi oase de şoarece. E standard.
Dar ingredientul secret din ăsta este ce a mâncat şoarecele:
o fărâmă de metal.
Eu sunt foarte atent.
- Şi simt că tu... - Bravo.
...te oferi voluntar să duci fărâma asta acolo unde îi e locul.
Vă uitaţi cu toţii ?
Haide.
Soren !
Aşa. Mai sunt coşuri de umplut. La treabă !
Ce s-a întâmplat ?
Gylfie, păsările astea fac ceva cumplit.
Trebuie să-l găsim pe Kludd şi să fugim.
Ce faceţi voi doi aici ?
După ce vom fi adunat destule fărâme,
vom pregăti o capcană.
Apoi va depinde de tine să-i atragi pe duşmanii noştri în locul potrivit:
în ghearele noastre.
Apoi, regatele apusene şi Arborele vor fi ale mele.
Ai cuvântul meu.
Ce intenţionezi să faci cu noi ?
Tăcere !
- Ce e aici ? - Intră.
Nu mai pune atâtea întrebări.
Cei Puri n-o să se bucure dacă nu ne aduceţi la Forumul Cocoloaşelor.
Nu. Şi n-o să se bucure nici când o să afle ce o să fac cu voi.
O să vă învăţ să zburaţi.
- Să zburăm ? - Respiră.
Da. E tot mai rău aici.
Mi-am zis că dacă vin bufniţe deştepte şi curajoase cât să reziste,
o să le ajut.
Mă mulţumesc şi cu voi două.
Dar nu eşti...
Un Pur ? Nu. Îi urăsc.
Îi urăsc aproape la fel cât urăsc ceea ce am devenit din cauza lor.
Penele mele nu au fost întotdeauna pătate cu aceste culori.
Când Cei Puri ne-au invadat regatul, eu am ripostat.
S-au folosit de asta şi mi-au luat familia.
Mi-au promis că, dacă le urmez ordinele, nu vor păţi nimic.
De atunci, fac treburile lor murdare.
Aţi mai zburat până acum ?
Am sărit din cracă în cracă.
Acum nu mai aveţi luxul de a pluti dintr-un cuib.
Trebuie să deveniţi mai puternici, începând cu ceea ce ştiţi deja.
Arătaţi-mi ce puteţi face.
Haide !
Bravo !
Încercaţi să simţiţi fiecare muşchi şi fiecare pană la o bătaie.
Şi împingeţi !
Ajunge. Haideţi. La treabă.
Pe cei mai buni dintre voi,
pe cei mai apţi fizic şi intelectual,
îi voi prezenta Marelui Lord Tyto.
Să vedem cât aţi progresat
ca zburători şi luptători.
Ce mai staţi ?
Bravo. Ai dovedit o ascultare şi o disciplină excepţionale.
Soţul meu va fi mulţumit de progresele tale.
Fratele tău are aptitudini de zbor similare ?
Soren ? Nu.
A căzut din copac când era mic. E varză.
Soldat, nu te obrăznici...
Să nu mă minţi niciodată.
Avem nevoie de cât mai mulţi zburători puternici pentru Marele Lord Tyto.
Vino. Să-i povestim fratelui tău care sunt recompensele
pentru cei care-şi recunosc adevărata familie.
Dă din aripi mai tare. Mai amplu !
Aerul calm n-are forme ajutătoare.
Trebuie să compensezi cu bătăi în jos.
Trebuie ca vârfurile aripilor să se atingă aproape, fără oprire.
Eu nu-mi pot răsuci aripile îndeajuns. Sunt prea scurte, Grimble.
Cică şi Lyze din Kiel avea aripi scurte.
Asta nu l-a descurajat.
Ai mult de zburat ca să ajungi la Paznici.
- Paznicii din Ga'Hoole ? - Da.
De unde o să ştim drumul ?
Trebuie să ajungeţi la Marea Hoolemere,
unde Arborele e înconjurat de neguri străvechi...
"...Care-l ţin ascuns, accesibil doar celor hotărâţi şi virtuoşi."
Da, exact.
Aş veni cu voi, dar nutresc încă speranţa eliberării familiei mele.
Serios ?
- Kludd ? - Fugiţi !
- Kludd, vino cu noi ! - Fugiţi ! Acum !
Prindeţi-i !
Kludd !
Puii tăi de bufniţă nu o să scape.
Soren ! Ce facem ?
Soren, trebuie să fugim !
Stai. Kludd, acum e momentul !
Ce aştepţi, fiule ? Ai ocazia să te întorci acasă.
Sunt deja acasă.
Nu...
- Ţi-ai răni regina, Grimble ? - Nu eşti regina mea !
Trebuie să sărim, Soren !
Acum !
Haide, Gylfie ! Bate !
Dă din aripi !
Nu ! După puii de bufniţă !
După puii de bufniţă ! Proştilor !
Mergeţi şi povestiţi Paznicilor !
Uită-te-n faţă ! Se vede un culoar !
Unde ?!
Vino după mine, Gylfie !
Mai repede, Gylfie ! Haide !
Nu pot, Soren ! Trebuie să mă odihnesc.
Haide, Gylfie. Trebuie !
Stai. Cred că i-am pierdut.
Ce ? Eşti sigur ?
Cred că da.
- Ştii ce ? - Ce ?
Zburăm !
Te simţi aşa cum îţi închipuiai ?
Nu. E mult mai bine.
Acum ce o să facem, Soren ?
Mergem la Paznicii din Ga'Hoole !
Păcat că Grimble a trebuit să moară.
Tu însă ai avut ocazia să-ţi urmezi fratele, dar nu ai făcut-o.
Încep să cred că meriţi să rămâi cu noi,
să fii unul dintre noi.
Îmi doresc asta.
Noi îţi oferim putere şi un scop în viaţă. Tu ce ne oferi ?
Ce-mi poţi oferi ?
- Am o soră. - Continuă.
E tânără şi plină de viaţă.
Va deveni un Tyto puternic.
Ar trebui să o aduci la mine.
Aici, tineretul este viitorul.
- Ţi-e foame ? - De ce ?
Fii atentă.
Hei ! Bravo ţie. Trebuie să fii tare mândru de tine.
- Ai prins o molie deja prinsă. - Stai ! Nu o prinseseşi.
Eram cât pe ce. Mai aveam atâtica !
Perfect.
O ambuscadă ! Fac pariu că figura asta n-o ştiai !
Îmi pare rău. N-am vrut să-ţi luăm molia.
- Nu era molia lui. - Ba da.
Căutăm un loc ca să ne ascundem şi să ne odihnim.
- În ce ordine ? - Poftim ?
Mai întâi vă ascundeţi sau vă odihniţi ?
Ce contează ?
Contează enorm ! Dacă ascunsul e urgent, înseamnă că aveţi necazuri.
Dar dacă vreţi să vă ascundeţi, situaţia nu e aşa sumbră.
Suntem în drum spre Marea Hoolemere.
Îi căutăm pe Paznicii din Ga'Hoole.
Serios ?
Doi puişori ca voi nu pot ajunge la mare.
Sunt multe fiare înspăimântătoare în partea aia.
Fiare înspăimântătoare ?
Dacă nu vă prind şoimii, pun ulii gheara pe voi.
Dacă nu vă prind ulii,
câinii dingo vă pândesc din tufişuri şi, când zburaţi pe acolo...
Rugămintea noastră rămâne valabilă.
Ne poţi adăposti undeva ? Prietena mea e rănită.
Mă cheamă Digger.
Scorbura e pe aici.
- Zici că mergeţi spre mare ? - Da.
Ştii cum le zice bufniţelor care zboară spre mare ?
- Nu. - Rătăcite.
Amuzant ! Mai ştiu una.
Cum se cheamă bufniţa care...
Twilight ! Avem musafiri.
Pune-mă imediat jos ! Vorbesc serios. Câtă lipsă de respect !
Cina e servită. Şi nu mai tace odată !
- Dnă P, sunt eu, Soren ! - Soren !
Nu se poate...
Te caut pe tine şi pe Kludd în fiecare zi. Şi acum...
Am fost înşfăcată de monstruozitatea asta.
Monstru ? Câtă insolenţă !
Digger, cine sunt bufniţele astea şi de ce discută cu cina ?
Nu mă cheamă "cina".
Cina are toane, nu-i aşa ?
Nu e cina. E bona mea.
Nu-mi place deloc să sâsâi.
- Nu e deloc elegant. - Într-adevăr...
Doamnă P, ei sunt prietenii mei, Gylfie şi Digger.
Şi tu eşti Twilight, nu ?
Sunt încântat, cină. Scuze, doamnă P.
Sunt în drum spre Marea Hoolemere, să-i caute pe Paznicii Arborelui.
- Serios ? - Ce ?
Nu, Soren. Trebuie să mergi acasă. Părinţii tăi sunt îngrijoraţi.
Nu înţelegi, doamnă P. Eu şi Kludd am fost răpiţi.
- Vai mie ! - El e încă prizonier.
Trebuie să-i găsim pe Paznici. Doar ei îl pot salva.
Se anunţă o aventură !
Pericole, intrigi...
Subiect de baladă !
Mai lasă lăuta...
Dar asemenea fapte nu mă tulbură,
căci eu sunt în aceeaşi măsură poet şi războinic.
Dacă-mi permiteţi...
Deşi doica-i interzice
Băiatul nu poate fi întors din drum
Zboară în inima pericolului
Riscând să fie bătut, zgâriat şi mutilat...
Poţi tu să cânţi, nu înseamnă că e baladă.
- Am încropit-o pe loc. - Se vede...
Este talentul meu.
Aşa... Avem cale lungă de bătut.
Doamnă P, ştiu că tata şi-ar fi dorit asta
De asta vin şi eu cu tine.
Ce ? Nu ne lăsaţi aici.
Sunteţi primele suflete pe care le vedem de opt luni.
Dacă mai aud o glumă ridicolă cu bufniţe...
- Sunt amuzante. - Ba nu.
Şi eu, dacă mai aud un "cântec" de-al lui, vărs tot ce-am mâncat.
- Să ieşim. - Dacă îţi închipui...
Vă rog, nu plecaţi.
Ştiţi măcar cum să ajungeţi la Marea Hoolemere ?
- Twilight ştie drumul. - Bineînţeles !
Plecăm către Marea Hooladance !
- E "Hoolemere". - Hoolemere !
Dnă P, cred că sunteţi primul şarpe care zboară.
E foarte posibil !
Şi tare îmi mai place !
Vai de mine !
Capu' jos !
Stăpâne...
Munca noastră de la St Aegolius e aproape gata.
Ultimele fărâme sunt pe drum.
Ţi-am adus o ofrandă în carne şi oase.
Noii tăi soldaţi. Testaţi pentru puritate.
Unul promite în mod deosebit.
Eu voi decide asta. Soldat !
Fă un pas înainte.
E normal să te temi de mine.
Cum te numeşti ?
- Kludd... - Mai tare !
Kludd. Mă cheamă Kludd.
Aşa da.
Nu uita că slăbiciunea e pentru speciile inferioare.
Noi nu o cunoaştem. Ştii de ce, Kludd ?
Pentru că noi suntem Tytoşi !
- Mai ştiu una. Cioc-cioc. - Nu răspunde.
- Cine e ? - Nu-l încuraja.
- Buha. - Care buhă e ?
- Iar începe... - Exact. Buhăie.
Ţi-am zis.
- E amuzant, că buha buhăie. - Jenant...
E o glumă complexă.
Noaptea cade împreună cu noi
Cădem pradă somnului
Continuăm să cădem pradă somnului
Cădem pradă somnului
Visele vin de sus !
Acum dormim adânc
Acum dormim...
Cred că cioara aia ne urmăreşte.
Ştiu. Sunt cu ochii pe ea de ceva vreme.
Ştii ce zice o bufniţă lovită de cioară ?
Chiar e nevoie, Digger ?
- Au ! - Exact !
Dă-i drumul de-aici !
- Asta pune capac ! - Twilight ! Lăuta ta !
Lasă-le s-o ia. Ducă-se pe pustii.
- Stai aşa ! Nu ! - Da !
- Doamna P ! - Haideţi !
Doamnă P ! Vin !
Soren, uită-te !
Sunt prea rapide !
Te duc eu mai aproape. Ne prindem de gheare.
- Ce ?! - Ştiu eu ce fac !
Ai mai făcut aşa ceva ?
Nu. Dar am vrut mereu să încerc !
Ţine-te bine !
Doamnă P !
Daţi-i drumul de-aici ! Fuga !
Ai păţit ceva, doamnă P ?
Ce cursă nebună ! Ne mai dăm o dată ?
- Văd că ştii bine să zbori. - Mulţumesc, Twilight.
Am ajuns.
Marea Hoolemere.
E aşa mare...
E ditamai băltoaca.
Nu ştiu ce să zic. Chiar crezi că Paznicii sunt acolo ?
Trebuie.
Ceata ! În sfârşit...
- Cine-i acolo ? - Venirea voastră a fost prevestită.
S-a prezis că veneticii îmi vor călca ţărmul.
- Avem gânduri paşnice. - Ştiu, s-a prevestit şi asta.
- Venim de departe. - La fel. Prevestit.
- Şi suntem tare obosiţi. - Prevestit !
Ştiu totul. Spune ce vrei, bufniţă.
Stai. Dacă le ştii pe toate, cum de nu ştii tocmai asta ?
S-a prevestit că va fi un necredincios.
Nu vi se pare cusută cu aţă albă ?
Cam da.
Era "îndrumat de ţepii echidnei".
Stai ! Eşti o echidnă !
Sunt Echidna !
S-a prevestit că veţi avea nevoie de ajutor s-ajungeţi.
Atunci, îţi spun. Îi căutăm pe Paznici.
Ar fi trebuit să ştie asta.
Ştiu, necredincioaso ! Continuă.
- Tata a zis că ţepii tăi arată calea. - Aşa este.
Ca s-ajungeţi la Arbore, mergeţi între Aripa Balenei şi Ochiul lui Glaux.
Nu depăşiţi linia acestor stele.
Acum, plecaţi cu toţii !
S-a prezis că ceata va ezita.
Dar, în timp, vor deveni o familie.
Şi într-o familie e nevoie ca toţi membrii săi să joace un rol.
- Războinicul... - Poet războinic, te rog. Mersi.
Fie. Puternic şi nobil.
Copoiul, rezistent şi credincios.
Ghidul necredincios.
Liderul cu pipota tare.
Şi în fine, inima, desigur.
- Stai. Eşti cumva şarpe ? - Da.
Aţi venit până aici, fiecare protejându-l pe celălalt.
Plecaţi. Priviţi către cer şi zburaţi.
Bun. Haideţi.
Nu uitaţi ! Când vă vor durea aripile,
când veţi fi descurajaţi
şi veţi fi zburat cât de departe aţi putut,
înseamnă că sunteţi la jumătatea drumului.
- Ce-a zis ? - Suntem la jumătatea drumului !
Da. Super ! O să fie simplu !
Ne-am rătăcit ! Nu mai ştiu direcţia.
- Trebuie să găsim insula ! - Suntem în ceaţă.
Arborele trebuie să fie în partea cealaltă. Simt asta-n pipotă !
În pipotă ?
Ştie cineva cu certitudine cât mai avem ?
Digger, de ce zbori aşa ?
Cum ? Ştii bine cum zbor.
- Nu e vorba de asta ! - Digger ! Aripile tale !
Cred că...
Pa.
- Digger. - Digger !
Digger !
Digger ?
Digger... Nu...
Poţi să zbori cu mine ?
- Suntem cinci. - Ştim.
Vezi ce se petrece ?
Faceţi loc, vreau să văd.
- Nu aud nimic. - Vreau să văd şi eu !
Mă îngrijorează aceste fărâme despre care vorbesc.
Ar putea fi o armă sau un nou tip de scut.
După ce le-am examinat, Majestate,
am găsit semne ale încercărilor descrise.
E greu de crezut ca aceste bufniţe curajoase au venit aici singure
pentru a ne vinde gogoşi.
Lordul Allomere nu e de acord ?
Pe Glaux !
Majestate Polară, dacă am înţeles bine,
Ciocul de Oţel nu este un mit.
Adună o armată de bufniţe spălate pe creier
şi intenţionează să cucerească lumea cu rămăşiţe magice de cocoloaşe.
Nu vreau să insult pe nimeni,
mai ales pe micii mei prieteni care au trecut prin atâtea,
dar această poveste forţează limitele plauzibilului.
Lui Ezylryb i se pare amuzant ?
Ce obrăznicie !
Te aperi ocărându-i pe aceşti zburători.
Ezylryb îşi doreşte ca rasa noastră să reintre în război ?
- Nu, nu... - Poate scrie un poem în scorbură,
în timp ce noi... ne alegem şi noi cu ghearele deformate.
Îndemn la precauţie. Pierderile ar fi enorme.
Nu aş cere nimănui să se arunce orbeşte în război.
Însă pentru o cauză precum cea descrisă de băiat,
pentru o încălcare atât de strigătoare la cer,
sigur că aleg lupta ! Care-i alternativa ?
Dacă mă crezi un laş care-i îndeamnă pe alţii la luptă, mă bat şi cu tine.
Polar, judecă tu cine e învingător.
Încet, bufniţelor. Căutăm adevărul.
Adevărul ? Dar v-am spus adevărul.
Cei Puri există.
M-au răpit pe mine şi alţi zeci de pui de bufniţă din scorburile noastre.
Ne vor înrobi şi vor conduce lumea noastră fără milă.
N-am alte dovezi decât vorbele mele.
Dar tot pe vorbe m-am bazat când am crezut în existenţa voastră.
Dar tot am crezut.
Un argument incontestabil...
N-am de gând să-l contest.
Majestate, echipa mea de salvare va efectua
un zbor de rutină la următoarea lună plină.
Nu ! Plecaţi imediat.
Ia cele mai bune bufniţe cu tine, Allomere. Caută bine.
Soren, am reuşit.
Da. Cred că da.
Sper ca Allomere să găsească puii de bufniţă.
Ce glorie, să fii o bufniţă tânără, dornică de aventură,
să soseşti întâia oară la Arbore...
Bravo ţie că nu ţi-ai pierdut cumpătul.
Pipote tinere şi puternice. Arborele are mereu nevoie de asta.
Ce bufniţă ciudată...
Cred că-i lipsesc câteva gheare.
Şi nu-i prietenă nici cu săpunul. Bufniţă scârboasă...
- Nu te băga în echipa lui. - Ce echipă ?
Vă povestesc în drum spre cină. Aţi întârziat deja.
Matroana mi-a cerut să vă spun pe scurt cum stau lucrurile aici.
- În timpul instrucţiei... - Stai. Instrucţie ?
Nu devii Paznic peste noapte. Durează ani întregi.
Salut.
Sunt aleşi doar cei mai buni.
- Stai. Tu cine eşti ? - Nu mă mai întrerupe.
Deşi nu e probabil, dacă aveţi talent,
veţi fi selectaţi pentru o echipă specială sau escadrilă.
Sunt escadrile de navigare, vindecare, căutare şi salvare,
fierărie, interpretarea vremii, minerit...
Eu mă aştept să fac parte din echipa de navigaţie.
- Apropo, mă cheamă Otulissa. - Eu sunt Soren.
Prietenii tăi sunt acolo.
Digger ! Salut !
Cum e mâncarea, Digger ?
Zice că e bună, dar ar merge şi nişte muzică.
- Ce ? - Avem un public numeros.
- Se pricepe, să ştii. - Dacă-ţi place genul...
Aici, la Marele Arbore,
fiecare bufniţă se antrenează în altă manieră, în funcţie de escadrilă.
Veţi studia urmărirea, navigarea, lupta.
Dar e posibil să fii fierar.
Vin după tine.
Hei ! Stai aşa.
Focul e seva Arborelui, băiete.
Nu există nimic mai periculos.
Bufniţelor.
Cred că glumeşti.
E absurd ! Întoarce-te. Nu eram gata.
Simţiţi aerul ! După mine !
Soldaţii mei, fiii mei...
Mulţi aţi auzit de mine într-o şoaptă târzie,
dar vă asigur că nu sunt un mit.
Sunt cât se poate de real.
Şi am să vă spun un simplu adevăr:
cei puternici îi vor domina pe cei slabi.
Acum mult timp, am fost atacat cu mârşăvie de laşul Lyze din Kiel
pentru că am apărat acest adevăr.
Acum port această mască ce-mi ascunde rănile.
Dar metalul e tare !
E simbolul puterii şi hotărârii Celor Puri.
E timpul să aprindem un foc care va arde regatele bufniţelor
şi să revendicăm ce este al nostru !
Căci noi suntem Tytoşi !
Noi suntem Cei Puri !
Şi eu sunt Cioc de Oţel !
Cioc de Oţel. Cioc de Oţel.
- Cioc de Oţel. - Kludd...
Mi-e dor de mami şi tati. Mi-e frică.
Nu e cazul. Acum eşti cu mine.
Eglantine, asta e casa noastră. Aici ne apreciază cu adevărat.
Kludd, nu vrei să mergem după Soren ?
Hei ! Lasă-l pe Soren.
Soren e slab. Noi suntem Tytoşi !
Cei Puri...
Kludd, promit să nu spun nimănui ce faci.
- Dar vreau acasă. - Bine, Eg.
- Putem să plecăm ? Când ? - Mâine.
Dar în seara asta, dormi liniştită.
Citeşti până târziu ?
Da, despre Bătălia Ghearelor de Gheaţă.
Este povestea preferată a tatălui meu. Ne-o spunea mai mereu.
Tatăl tău are gusturi bune. Îţi place ?
Sincer, nu e deloc precum cea spusă de tata.
Nu ? El cum ţi-o spunea ?
Din gura lui suna mai eroic, ca o mare victorie.
În cronicile astea, bătălia pare mai degrabă...
Ca iadul pe pământ ?
Haide, băiete, e aproape ziuă.
Ai o zi mare mâine.
O să te învăţ cum se zboară cu adevărat.
Trebuie să simţi şiroaiele !
O vijelie ! O volbură !
- Rafale flancante ! - Rafale flancante ?
Trebuia să ne dea măcar lista de termeni.
Aşa se învaţă !
Da ! Exact aşa voiam să învăţ !
Într-un muson !
Curenţii de aer se încălzesc în moduri diferite,
de la cer spre ocean.
Nu te poţi lupta cu ei, trebuie să-i simţi cu pipota.
L-ai văzut ? Soren, e chiar în faţa ta.
Du-te.
Aşa ! Foloseşte-ţi pipota, băiete !
Ai încredere în ea ! Zboară înăuntru.
Îl vede...
Ţine-o tot aşa.
Soren ! Ai grijă !
Soren !
Bufniţă, vino în scorbura mea.
Staţi calmi, cu ciocurile sus,
îndreptaţi-vă feţele către lumina superbei luni pline
şi adormiţi...
Lord Allomere, băiatul avea dreptate. Trebuie să salvăm bufniţele.
Atenţie. Să nu ne grăbim.
Nu ştim cu câţi duşmani avem de-a face.
Vezi liliecii ?
Ia-te după ei. Sunt sigur că astfel le vom afla planul.
Stai !
Eu mă ocup de ăla. Voi, de cei de pe platformă.
Ce-i asta ?
Nu mai ştiu ce-am făcut cu el.
Nu ştiu ce s-a întâmplat.
Nu mai ştiu ce-am făcut.
Am zburat mult până aici şi nu era deloc aşa.
Nicio grijă, băiete.
Recunosc că te-am dus intenţionat în vârtejul acela.
Voiam să-ţi testez pipota.
- Te-ai comportat exemplar. - Exemplar ?
Nu prea cred. Era să-mi pierd aripile acolo.
Creierul voia să facă ceva, iar pipota, altceva.
Şi te-ai bazat pe creier. Atunci ai greşit.
Stai. Asta e pecetea ta ?
Asta ? Da.
Deci tu ai scris Cronica Bătăliei Ghearelor de Gheaţă.
Cred că da. De fapt, aşa este.
- Ai fost acolo ? - Da.
- În calitate de scrib ? - Nu. Am fost soldat.
Eram oarecum liderul soldaţilor.
Tu eşti Lyze din Kiel...
- Da. - Tu eşti Lyze din Kiel...
Da, ce tot repeţi ?
Dar...
Vechitura asta ? Nu ajută decât la adunat cărbuni.
- De ce-ţi spui Ezylryb ? - Bufniţele Arborelui ştiu cine sunt.
- Dar eşti... - Epoca lui Lyze a apus.
Lupta aceea e o amintire veche.
Poate nu şi pentru bufniţe tinere, ca tine.
- De ce nu mi-ai spus ? - Ce contează cum îmi zic ?
Lyze din Kiel era eroul meu.
Cred că e dificil să-ţi întâlneşti eroul
şi să-ţi dai seama că e adevărat, nu e o legendă.
- Dar nu eşti... - Dar ce aşteptai ?
Un Tyto în armură lucitoare, cu cleşti în loc de gheare şi cu luna în spate ?
Aşa arăţi după ce ai dus lupte grele.
Nu e ceva glorios sau minunat. Nu e nici măcar ceva eroic.
Înseamnă c-ai făcut ce trebuie.
Şi ai tot făcut asta chiar dacă, într-o bună zi, ajungi să arăţi aşa.
S-a întâmplat ceva.
Avem victime !
- Repede ! - S-a întors Allomere !
- Repede. - Faceţi loc !
Ajutaţi-mă.
- Bufniţele au nevoie de ajutor. - Cheamă ajutoare.
Mami ?
Ce s-a întâmplat ?
Allomere a salvat două bufniţe din Piscuri.
Cred că e rănit.
Cred că s-a întâlnit cu câţiva Puri de care ziceai.
La început, nu prea te-am crezut.
Nu-i nimic. Nici eu nu m-aş fi crezut.
Soren, vino repede ! E Eglantine !
Eglantine ? Faceţi loc !
A stat sub clar de lună.
Nu...
- Crezi că o poţi ajuta ? - Facem ce putem, Soren.
Eglantine !
Eglantine...
Lupta a fost cruntă. Eram inferiori numeric.
Eu am fost rănit uşor, slavă lui Glaux, însă ceilalţi...
Poţi estima numărul de bufniţe ţinute în robie, Allomere ?
Am văzut o mulţime. E posibil să fie şi mai multe.
Şi crezi că pun la cale un plan de proporţii ?
Sunt sigur.
Majestate, nu mai e vreme pentru jumătăţi de măsură.
Bubo, ascute ghearele de luptă.
La arme !
Nu vin rău deloc.
- Ezylryb ! Lyze ! - Da, eu sunt amândoi.
Trebuie să vin şi eu. Ia-mă cu tine.
Bineînţeles.
Un tânăr neinstruit rezistă chiar şi un minut pe câmpul de luptă.
Ţine !
Haide. Avem nevoie de carne de tun.
Mi-ar plăcea s-arunc trupuri în duşman...
- Dar eu... - Sau poţi rămâne aici,
să ai grijă de sora ta, făcându-te într-adevăr util.
Dar ce ştiu eu ? Sunt o cucuvea bătrână.
Înainte.
Eglantine...
Aş schimba locul cu tine, dacă aş putea. Serios.
Aş vrea să fi fost eu în locul tău.
Soren...
Astfel, ai putea vedea şi tu locul ăsta.
E ca în poveştile tatei. Sunt adevărate.
Paznicii şi Arborele Ga'Hoole.
Totul e adevărat !
Chiar şi Lyze din Kiel e adevărat, Eg !
Există cu adevărat.
Soren, ai promis...
Eg ?
Ai promis că o să fiu eu Lyze data viitoare.
Eglantine !
Eglantine...
Soren ? Doamna P ?
- Nu suntem acasă, nu-i aşa ? - Suntem la Arborele Paznicilor.
Uite. Aici e Ga'Hoole.
Nu se poate. Kludd e încă...
Kludd s-a înşelat. Tata a avut dreptate, Eg !
Kludd a fost acolo. Cu mine.
El mi-a făcut asta, Soren. Acum e unul dintre ei.
Ce-a făcut ? Nu se poate, Eg.
Cred că te-ai zăpăcit. Nu se poate.
Slavă lui Glaux că Allomere te-a salvat.
N-am fost salvată.
Kludd m-a dăruit bufniţei care m-a adus aici.
Nu, Eg. E imposibil.
Ar însemna că Allomere este...
...trădător.
Nu ! E o capcană !
Allomere !
Urmăm Aripa Balenei. Pe aici ar fi zburat.
Văd ceva. Acolo.
Să vedem ce-i cu fumul ăla.
Soren, uite !
Allomere !
Simţi ceva când vezi consecinţele trădării tale ?
Trebuie să fie secaţi de sânge de lilieci ?
Desigur. Ei n-au pipote ca să-i jeneze puterea fărâmelor.
Acum, dragostea mea ?
Ar fi o cruzime să-i lăsăm să mai aştepte.
Termină-i.
Nu-i putem lăsa aşa, chinuiţi de durere. Nu ?
Nu înţelegi.
Când eram la St Aggie, am văzut ce putere au.
Îţi fac ceva groaznic la pipotă. Nu-i aşa, Soren ?
Soren ?
Vin liliecii.
Nicio grijă. Pot doborî şi o sută de vampiri din ăştia.
- Poţi şi o mie ? - Nu putem afla stând aici. Haideţi !
Stai ! Stai puţin.
- Desigur... - Ce e, Soren ?
Flăcările... Asta e.
Cred că ştiu cum să-i eliberăm pe Paznici.
Soren, nu poţi zbura în foc.
Gylfie, trebuie să am încredere în pipotă.
Twilight, te ocupi tu de lilieci ?
Amice, îi ţin în loc cât pot de mult. Dar grăbeşte-te. Ai grijă !
Haide !
Twilight, dacă tot intrăm împreună în bătălie,
vreau să cânţi cel mai aprig cântec de luptă.
- Ce ? - Serios. Vreau un cântec.
Cel mai însufleţitor cântec de luptă !
Ce idee bună, Digger !
În luptă noi intrăm
Aşa !
Chiar dacă viaţa o să ne-o dăm
Ce ? Aşa mă însufleţeşti tu ?
Stai ! N-am ajuns la partea bună !
O moarte cumplită noi o să-ndurăm
Chiar dac-aici aripile o să le lăsăm !
Nu... Nu !
Ai zis că o să ne aduci toţi Paznicii.
Dar nu sunt Paznici.
Soren...
N-au nicio şansă contra fărâmelor.
Însă nu cred că ne mai putem încrede în tine, Allomere.
Nu... Mi-ai promis.
Ai promis că eu voi fi Regele Arborelui !
Allomere, ar fi trebuit să ştii
că nu e loc decât pentru un rege.
Hei !
Zburaţi !
Foloseşte-ţi pipota, băiete !
Zboară înăuntru.
Soren !
Nu !
Soren...
Haide, Soren.
Te-ai comportat exemplar. Dar nu am terminat, băiete.
Aşa ! Ura !
Haide.
Nu ne credeai în stare...
Bravo, prieteni !
Atacaţi, Purilor !
Zdrobiţi-i !
Să nu apuce să-şi revină !
Să ne respectăm jurământul, Paznici ! La luptă !
Rămâi aici, cu prietenii tăi.
Păzeşte puii.
Haide !
Kludd ?
Soren !
Kludd !
Salutări, frate.
Legendarul Lyze din Kiel...
Din nou, noi doi decidem sorţii bătăliei.
Mă pot răzbuna în sfârşit pentru ce mi-ai făcut.
Ar trebui să-mi mulţumeşti. Îţi şade mai bine aşa.
Paznicii tăi dragi sunt terminaţi, Soren.
Cei Puri vor triumfa
şi Tytoşii îşi vor relua locul de lideri ai regatelor bufniţelor.
Va fi sublim !
"Sublim" ?
Cei Puri sunt nişte monştri. Ai văzut ce făceau.
Spălau creierii altor bufniţe, ducându-le în sclavie.
Eşti slab, Soren. Trăieşti tot într-un vis.
Visele sunt cele care mă fac puternic, Kludd.
Ele m-au dus la Paznici.
Mă tem că de azi nu vor mai exista Paznici.
Nu înţeleg.
Cum de-ai luptat de partea Purilor, după ce ne-au făcut ?
"Ce ne-au făcut ?"
Au fost singurii care au crezut în mine.
Cioc de Oţel spune că doar cei puternici vor triumfa.
Celor neputincioşi li se curmă suferinţa.
Şi onoarea... este un alt nume pentru slăbiciune !
Nu, Kludd. Ştiu că nu crezi ce spui.
Înseamnă că nu mă cunoşti deloc.
Soren ! Mi s-a rupt aripa. Ajută-mă !
Soren, sunt fratele tău.
Kludd, nu !
Cioc de Oţel.
Termină odată.
Nu !
Nu te mai las să faci rău nimănui !
Tu ? Nu mă laşi pe mine ?
E păcat că trebuie să ucid
un Tyto atât de puternic, tânăr şi hotărât...
Nu, Soren !
O cunoşti pe cucuveaua asta bătrână ?
E profesorul meu. Şi eroul meu.
Eroul tău te poate învăţa o ultimă lecţie despre puterea Celor Puri...
Nu mişca.
...lăsându-te să-l vezi murind.
Purilor, retragerea ! După mine !
Soren, ai făcut ce se cuvine.
Şi ai făcut-o bine.
Se pare că va trebui să modificăm Cronicile.
Aşa cum a fost în vremuri străvechi
s-a întâmplat şi în vremuri noi.
Paznicii şi-au respectat jurământul.
V-am prevestit eu !
I-au protejat pe cei slabi şi neputincioşi.
Când soarele a răsărit în acea dimineaţă,
toată lumea a putut vedea că învinseseră forţele răului.
Soren !
Eg...
Aveţi victime ?
Suntem tare mândri de voi.
Tati, poveştile tale...
...sunt adevărate.
Tu le-ai făcut adevărate, Soren.
După restabilirea păcii, trebuie să sărbătorim
plini de recunoştinţă că mica noastră ceată de bufniţe,
pe care soarta şi furtuna au adus-o la Arbore,
stătea în faţa regelui şi reginei în calitate de Paznici tineri.
Da !
Eram pregătiţi să facem jurământul străvechi, din tot sufletul:
să-i alinăm pe neputincioşi, să-i îmbărbătăm pe cei slabi
şi, fără crâcnire, să biruim răul.
Din câte ştim, Nyra a scăpat.
Iar Kludd ?
Kludd nu a mai fost găsit niciodată.
Să mă opresc ?
Ce ? Nu, te rugăm !
Nu vreau s-aveţi coşmaruri peste zi.
Haide, trebuie să mai fie din poveste.
Îi auzi, Soren ?
Mai vor poveşti.
Să nu-i dezamăgim, atunci.
Se pune de furtună...
Dacă avem noroc, o să fie plină de rafale flancante.
LEGENDE DIN REGATUL BUFNIŢELOR