Traducerea şi adaptarea: Kprice/cmarius
Unii oameni spun că zânele aparţin tărâmului fanteziei.
Ei cred că lumea constă doar în ceea ce poţi atinge, auzi şi vedea,
în timp ce alţii spun că basmele şi legendele nu pot fi negate.
Aceştia cred din toată inima că zânele există.
De-a lungul timpului, fiinţele umane şi zânele nu s-au întâlnit niciodată,
până într-o vară foarte specială pe care n-o vom uita curând.
Totul se trezeşte la viaţă Înflorind din toate direcţiile
Toate narcisele îmbobocesc şi caută conexiuni
Fiecare fir de iarbă va fi atins de lumina soarelui
Ploaia va cădea pe pământ
Înverzind totul mai mult ca niciodată
Albinele zumzăie, paianjenii îşi ţes pânza satinată
Nu e niciun nor pe cer şi ştii că e abia începutul
Fiecare boboc, fiecare floare îşi deschid larg petalele
Pentru c-a venit din nou anotimpul lor
Bună, Tink! Eşti pregătită pentru prima ta vară pe continent?
Absolut! E atât de frumos acolo!
Nu pot să cred că vom sta tot sezonul.
Ce mai aşteptăm? Facem întrecere?
Briza suflă dulce şi uşor, la picioare, iarba pare covor
Descoperă culorile, simte căldura soarelui
Toate păsările din poiană se-nvârt ca un carusel
Cântând tare pentru a spune tuturor
Salutare!
Vara abia a început
Acolo este, Tink. Tabăra zânelor!
Toate iernile, toate primăverile
Ne conduc aici pe aripi de basm
Anotimul celor o mie de lucruri ce trebuie făcute
Vara abia a început
Bună, Brânzică!
Vara abia a început
- Ai avut un zbor plăcut? - Sosesc!
Păstrează nivelul!
Redu viteza, Bobble!
- Frumoasă aterizare, Clanky. - Mulţumesc, Bobble.
Băieţi, cred c-aţi împachetat prea multe.
- Vino, Tink. Hai să mergem înăuntru. - Înăuntru?
Tink, tabăra zânelor nu se află aici, în aer liber.
Trebuie să ne ascundem de oameni.
- Trebuie? - Da.
De asta tabăra zânelor e aici.
Greieraşi, pe rând. Tu, tu şi tu. Şi tu.
Parcă tot tărâmul zânelor s-ar afla sub un singur copac!
Licurici!
Locaţia Reginei Ann este foarte frumoasă.
- Cum merg războaiele de ţesut? - Bine. Datorită ţie, Tink.
Următoarea. Următoarea. Următoarea.
- Cum merge alinierea albinelor? - E un vis, Tink. Mulţumesc.
Minunat. Ai nevoie de ajutor cu acel transport?
Nu, mulţumesc. Merge foarte bine.
Bine. Mă bucur să aud asta.
Aici sunt proviziile primei săptămâni.
Gata, am plecat. Trebuie să livrez pulbere magică şi în celelalte tabere de zâne,
dar ne vedem peste două zile.
Tink! Nu-ţi face griji. Vei găsi ceva de reparat.
Aşa sper.
Între timp mă duc să găsesc câteva lucruri pierdute.
Aşteaptă, dra pieselor de schimb.
Doar n-o să te apropii de casa oamenilor, nu?
- E o casă de oameni? - Nu! Adică da, dar nu.
- Nu ne apropiem de oameni! - Iridessa!
- Tinker Bell ştie asta, nu-i aşa? - Defineşte "nu ne apropiem".
Va fi o vară lungă.
Ursuză.
- Nu e decât Vidia comportându-se ca Vidia. - Nu, aerul. Miroase...
...ursuz.
- S-ar putea să vină furtuna. - Haide, Sil...
Soarele străluceşte, aerul e cald. E o zi frumoasă. Nimic n-o să...
Tinker Bell.
Slavă Domnului c-am ajuns, tată. Este exact cum îmi aminteam.
Bineînţeles, draga mea.
Priveşte pârâul, pădurea şi poiana!
Mi-aş dori să fie vară tot anul!
Da, Lizzy.
Tinker Bell, ce faci aici?
Vidia, este incredibil! E un car care se mişcă singur.
N-are cal. Serios, priveşte!
- Vezi vreun cal pe acolo? - Nu.
E o şaretă fără cal. Vrei să ştii cum funcţionează?
- Nu prea. - Şi eu la fel.
Cred că roţile de acolo se mişcă pentru că lanţul acesta se roteşte.
Iar lanţul cred că este rotit de...
Nu-mi pasă, Tinker Bell. N-ar trebui să fii aşa aproape de casa oamenilor.
Dacă ne văd?
Vrei să nu mai zbori pe aici? E ceva serios!
Ştii ceva, Vidia? Cred că asta asta activează totul.
Exact de asta cei ca tine n-ar trebui să vină pe continent. Ei...
Anunţă-mă dacă se întâmplă ceva.
Face ceva? Vidia, eşti udă toată.
Nu mai spune.
Tată! Tată! Tată! Putem lua afară ceaiul şi biscuiţii,
să-i servim în grădină?
- Ar fi ca un mic picnic. - Nu chiar acum, Lizzy.
Trebuie să scot din bagajele din portbagaj şi să aranjez casa.
Tată, priveşte! Ce fluture magnific!
Pe cuvânt. Absolut uluitor!
Cât de frumos e! Ce fel de fluture este?
După membrana epidermică, cu siguranţă e un apatura iris,
însă aripioarele au două modele complet diferite.
Este aproape imposibil.
Probabil că aşa au hătărât zânele să-l coloreze.
Ce?
Lizzy, zânele nu colorează aripioarele fluturaşilor
deoarece, aşa cum bine ştii, nu există zâne.
Bineînţeles că există. Uite aici dovada.
- Au împrăştiat culoarea peste aripa lui. - Serios, draga mea.
Oamenii raţionali consideră că e o prostie să crezi în zâne.
Aripioarele sunt foarte proaspete.
Ce faci?
Crisalida lui probabil se află în poiană.
În poeniţă? Tată, aşteaptă!
Acolo mă duc. Vrei să vii şi tu?
Nu acum, Lizzy. Trebuie să-mi actualizez jurnalul.
Interviul meu de la muzeu este mâine seară.
Te duci înapoi deja? Abia am ajuns aici.
Ştiu, scumpo, şi îmi pare foarte rău. Dar nu voi lipsi decât în timpul zilei.
Dna Perkins va avea grijă de tine, iar eu mă-ntorc la timp să te învelesc.
- Promiţi? - Promit.
- Bine. - Eşti o fetiţă cuminte.
Liber!
Vino, Vidia.
- Nu pot să zbor. Am aripile ude. - Aşa-i. Scuze.
Cred că va trebui să vii pe jos.
Dar nu-ţi face griji, o să-ţi ţin companie. De fapt, ar putea fi chiar plăcut.
Sau nu. Cred că mi-am dat seama ce e cu trăsura.
Probabil sticlele din faţă în fac să meargă încetişor,
ca mâzga de melc, ştii?
N-aş vrea să văd dimensiunea melcului din care provine chestia aia. Şi la-nceput...
Aceasta e casa voastră, zânuţelor. Oriunde v-aţi afla.
Mai e nevoie de încă ceva.
Nu prea am idee ce face sârma aia strălucitoare.
Poate că trăsura merge pe bază de fulger!
Încă te mai deranjează aripile ude? Vidia, dă-mi voie să te ajut.
Tinker Bell, dacă ţi-ai petrece mai puţin timp cauzând dezastre,
poate că n-ar trebui să-i mai ajuţi atâta pe alţii.
- Adevărul doare, nu-i aşa? - Uite! Le-am putea folosi în tabără!
Astea s-ar potrivi perfect noului prototip de transport la care lucrez.
Sunt sigură că dacă aş lega două, trei împreună,
aş face o roată foarte puternică.
Noroc c-am venit pe jos, altfel nu le-am fi văzut.
Vidia, unde sunt nasturii tăi?
Tinker Bell, n-o să car gunoaiele oamenilor înapoi în tabără.
- Să mergem! - Să mergem!
Tinker Bell, n-ar trebui să ne apropiem de casele oamenilor.
Nu e o casă de oameni.
Ale lor sunt mult mai mari.
Şi-n plus, pe indicator scrie "bun venit, zânelor".
Cine crezi că l-a scris? Oamenii!
Tinker Bell, n-o să intri acolo.
Te rog, spune-mi că nu intri acolo! A intrat.
Tinker Bell! Nu mânca aia! Ar putea fi o capcană.
Haide, Vidia. Vei fi în siguranţă.
Serios?
- Vidia! - Nu mai pare la fel de sigur, nu?
Frumoasă încercare, Vidia, dar n-o să mă sperii.
Doamne, chestia asta e incredibilă!
Tu chiar nu ştii când să te opreşti, nu?
Nu. Tink! Vine cineva!
S-a blocat uşa!
Haide, Vidia. Poţi mai mult de atât.
- Tink! - Mă-ntreb ce face rotiţa asta.
Tink! Vorbesc serios! Ieşi de acolo!
O secundă. O secundă.
Vidia? Vidia?
Vidia, deschide uşa. Ţi-ai făcut micul...
Nu. Ce am făcut?
Vidia? Nu mai e amuzant!
O zână!
E o zână adevărată!
Tată! Tată!
Tată!
- Tată! Tată! Tată! - Da, Lizzy.
N-o să-ţi vină să crezi ce-am găsit.
- Poate mai târziu, Lizzy. - Dar tată, tată, tată.
- Tată! Tată! - O clipă, draga mea.
- Sunt foarte ocupat cu proiectul. - Da, tată, dar...
- Tată! - Lizzy, te rog.
Trebuie să adaug această descoperire incredibilă în jurnalul meu.
Uite-l.
E fluturaşul la care ne uitam mai devreme?
Da. E un adevărat specimen, nu-i aşa?
N-o să-l iei la Londra, nu?
Ba sigur că da.
Cei din consiliu nu mă vor crede
dacă nu vor vedea cu ochii lor.
Acum sunt sigur că voi obţine curatela la muzeu.
Şi-n plus, ca membru al comunităţii ştiinţifice,
sunt obligat să împart descoperirile semnificative cu colegii mei.
Ştiu că nu-i plăcut pentru fluture, dar chiar nu există o altă cale.
Draga mea, ce-ai vrut să-mi arăţi?
Nu mai contează.
Unde ai plecat?
Dle Twitches, nu! Afară! Ieşi afară!
Dle Twitches!
Pisică rea! Nu, nu, nu!
Nu-ţi face griji, zânuţo.
Dl Twitches nu te va mai necăji cât timp vei sta acolo.
Pisică obraznică! O să mergi afară.
Tnker Bell a fost capturată de oameni!
- Nu! - Ce s-a întâmplat? E teafără?
- Se simte bine? - Ce este? Tinker Bell?
- Ce s-a întâmplat, Vidia? - E rănită?
Tinker Bell a intrat într-o casă din poeniţă şi n-a mai putut ieşi.
S-a blocat uşa.
Apoi, un om a apărut de nicăieri şi a luat-o,
dar ştiu unde e. Trebuie să mergem repede s-o salvăm.
Să plecăm imediat!
Sil, crezi că furtuna va trece repede?
Nu, pare că se va înrăutăţi.
Trebuie să existe o cale de-a ajunge la Tink.
Nu putem zbura prin ploaie, iar poiana e deja inundată.
Poate nu trebuie să zburăm.
Dacă luăm nişte frunze mari şi le legăm împreună...
Şi folosim rămurele pentru podele.
Iar conurile drept contragreutăţi...
Şi arţar cu uscare rapidă pentru fortificare.
Despre ce vorbiţi voi doi?
Vom construi o barcă!
- Mai multe pălării de ciuperci, te rog! - Poftim.
Asta merge acolo. Asta merge aici. Aşa-i?
Corect, Bobble.
- Mai trebuie papură aici. - Sper să funcţioneze.
Dă-mi seva.
O afunzi aşa, şi-i o pocneşti aşa.
Haideţi! Haideţi! Să ne mişcăm!
Aşa mai merge. Aşa mai zic şi eu!
Merge!
Asta este.
Credinţă...
Încredere...
Şi praf magic!
Haide. Haide.
Bună!
Nu trebuie să-ţi fie frică. Sunt foarte drăguţă.
Ce micuţă eşti!
Ce rochiţă din frunze ai! Ţi-ai făcut-o singură?
Îmi plac aripile tale. Parcă-s din dantelă strălucitoare.
Cred că ai părul foarte moale.
Ţi-e foame? Probabil că nu. Nu-i nimic.
Nici mie nu-mi plac unele feluri de mâncare.
Îmi pare rău. Unde îmi sunt manierele?
Iată.
Stai! Stai! Stai! Nu, te rog! N-o să-ţi fac niciun rău.
Nu-ţi fie teamă. Vreau să fiu prietena ta!
N-o să-ţi fac niciun rău. Iubesc zânele.
Toată viaţa am desenat zâne. Vezi?
Pe aia am desenat-o când aveam 3 ani, iar pe cea verde săptămâna trecută.
Cred că-i mult mai reuşită.
Am început să le colorez şi cu cariocile dăruite de tata.
Este adevărat că unele zâne pictează aripile fluturilor?
Ştiam eu!
Astea sunt câteva dintre desenele mele preferate.
Asta e o zână de apă.
- O recunoşti după pielea albastră. - Albastră?
Iar ea e zâna bomboanelor. Locuieşte într-un pom din acadea.
Toate zânele locuiesc în pomi făcuţi din dulciuri?
Serios? Dar zânele cercurilor?
Am auzit că dacă cineva calcă în unul,
zâna trebuie să-i împlinească 3 dorinţe din geanta ei magică.
Iar dacă nu, se transformă într-o delicioasă vată de zahăr,
- iar zânele mai micuţe, - Stai o clipă.
- Trebuie să le transforme iar în... - De unde ai auzit toate astea?
Zornăi când vorbeşti, ca un clopoţel!
Deci aşa vorbesc zânele.
Cum ţi se par zânele mele? Dar casa mea de zâne?
A fost un pic zdruncinată.
Tu ai făcut asta?
Nu înţeleg ce spui.
Dacă eu am făcut casa zânelor? Da, eu. Îţi place?
S-a blocat uşa.
Eşti o adevărată libelulă, nu?
Ce? E numele tău? Tinker?
Clinc...
Clopoţel? Te numeşti Bell (clopoţel).
Tinker? Bell?
Tinker Bell? Tinker Bell.
Ce nume frumos! Tinker Bell, numele meu e Lizzy.
Toate zânele fac scot sunet când vorbesc?
Cum deveniţi zâne? Mergeţi la şcoala de zâne?
Lizzy?
Lizzy? Cu cine vorbeşti?
Cu zâna mea.
Frumos, scumpo. Ţi-am adus ceva ce cred c-o să-ţi placă.
Sunt câteva dintre jurnalele mele mai vechi.
Le-am ales pe cele care m-am gândit c-o să-ţi placă cel mai mult.
Cel despre roci şi minerale e foarte interesant.
- Ai vreun jurnal despre zâne? - Bineînţeles că nu, Lizzy.
Genul acesta de cărţi se bazează pe fapte şi cercetări ştiinţifice,
adică exact contrariul figurinelor şi desenelor tale.
Doar pentru că n-ai văzut o zână, nu înseamnă că nu există.
Lizzy, dacă vezi, crezi, însă fără o dovadă, sunt doar basme.
Uite un jurnal gol. Ştiu că eşti foarte talentată, draga mea,
şi sunt sigur că vei reuşi să-l completezi cu cercetările tale ştiinţifice.
Da, tată.
Dacă şi picuratul acesta ar fi imaginar...
Tinker Bell, poţi să ieşi acum.
Lizzy, mulţumesc că mi-ai arătat colecţia ta, dar chiar trebuie să...
Vrei să pleci?
Chiar mi-aş fi dorit să mai stai.
Îmi pare rău, Lizzy.
Bine, înţeleg.
Cred că trebuie să ne despărţim.
Ce s-a întâmplat? Nu poţi zbura prin ploaie?
Poţi să mai stai la mine până se opreşte ploaia.
O să-ţi arăt camera mea. Ne putem juca cu jucăriile mele.
Ne vom distra grozav!
- Am trecut de unde era adânc! - Da! Lasă vela!
Cobor vela!
- Susţine navigarea! - Susţin navigarea!
- E o chestie mare în faţă! Greu de evitat! - Greu de evitat! Greu de evitat!
Recunosc acea căruţă. Păstrează cursul!
- Da, dră Vidia. Îl păstrăm. - Sper că Tink e bine.
Cine ştie ce lucruri îngrozitoare i se întâmplă în acest moment.
O zână s-ar putea obişnui cu asta.
Nu-i minunat? Totul în această căsuţă e de mărimea ta, Tinker Bell.
Acela e parfum Miroase a flori.
Păpuşa mea. Ar fi trebuit să fie în pat deja.
Câţi ani ai? Eu am 9 ani.
Îţi place casa mea de păpuşi? Zânele locuiesc în case?
Din ce sunt făcute casele zânelor?
Acela e un aragaz, dar nu funcţionează cu adevărat.
Care-i mâncarea ta preferată? În afară de dulciuri.
Vreau să ştiu totul despre adevărata viaţă a zânelor.
Perfect!
"Cercetarea ştiinţifică a zânelor".
Bine. Care e culoarea ta preferată?
Verdele e şi culoarea mea preferată!
Ar trebui să încep cu începutul. De unde vin zânele?
Unde te-ai născut?
E o întrebare puţin cam complicată.
Deci, când un copil râde pentru prima dată...
O zână...
Da. O secundă.
Erai un bebeluş care arăta ciudat?
Un bebeluş?
Râde?
Unu?
Primul?
Când un bebeluş râde pentru prima dată, se naşte o zână.
Incredibil.
Lizzy, acesta e doar începutul.
Cred că mereu am ştiut
Că totul s-ar putea îndeplini
Şi totuşi e surprinzător
Să fiu aici cu tine
Nu-mi cred ochilor
O lume nouă se trezeşte la viaţă
Vara şi primăvara, iubirea şi râsetele
Vom trăi fericiţi până la adânci bătrâneţi
Vom străluci mai tare decât am crezut vreodată
Pentru că mi-ai arătat cum să cred
Decât să-mi imaginez
Mai bine voi crede din nou
Sper că nu se va sfârşi niciodată
Poate vom putea fi prietene
Acum tot ce ştiu, tot ceea ce ştiu
Nu voi uita niciodată, nu voi uita niciodată
Primăvara şi vara, iubirea şi râsetele
Vom trăi fericiţi până la adânci bătrâneţi
Vom străluci mai tare decât am crezut vreodată
Pentru că m-ai învăţat cum să am încredere
Gata, ascultaţi-mă cu toţii.
Strada aceasta ar trebui să ne ducă direct la casa oamenilor.
Ce distanţă crezi că e de la stradă la casă?
Nu e prea mare. Întrebarea e, cât e de inundată?
Asta e o întrebarea bună.
O să rămân optimistă.
- Vom ajunge la Tink imediat. - Sunt de acord, Sil.
Aproape am ajuns.
De ce începem să avem viteză?
Ai simţit asta? Ne mişcăm mai repede.
Prieteni! Ne îndreptăm spre o cascadă!
Sunt vârtejuri! Va trebui să întoarcem!
Coborâţi velele şi fiţi gata să navigaţi contra curentului!
Poftim?
Coborâţi velele şi fiţi gata să navigaţi contra curentului!
- Ce? - Ce-a spus?
Slăbiţi frânghiile şi...
Întoarceţi barca!
- Nu! - Atenţie!
Om peste bord!
Greu de navigat! Greu de navigat!
Întoarceţi barca! Întoarceţi barca!
Prieteni! Cădem în râu!
Nu-i nimic, n-avem nevoie decât de ceva mic.
- Rosetta, vino şi ţine-mă de picior. - Ce?
Ţineţi-vă! Vom cădea!
Nu!
Ţineţi-vă bine!
- Cine-i în viaţă? - Nu eu.
Nici eu. Nu am puls. Nu-l simt.
Îţi spun, eu nu... Ah. Sunt în regulă.
Scuze.
Se pare că o luăm pe jos de aici.
- Dar încotro? - Am putea fi oriunde.
Totul arată la fel de-aici de jos.
Şi n-avem de unde să ştim încotro să ne îndreptăm.
Clank! Unde ai găsit asta?
Nu ştiu. Aici pe jos. E a ta?
Ştiu unde suntem.
Tinker Bell, e atât de fascinant. Mulţumesc.
Habar n-aveam că zânele sunt responsabile cu schimbarea anotimpurilor.
Credeam că are legătură cu axa Pământului
şi rotaţia în jurul soarelui.
Asta şi am vrut să credeţi.
Păi, cred că ne-am ocupat de tot. Sper că tata va fi impresionat.
Şi acum, pentru final,
întregul tărâm al zânelor, Pixie Hollow.
A mers! Tinker Bell, de-abia aştept să-i arăt tatei.
Tinker Bell? Eşti în regulă? Tinker Bell?
Scuze. Da, hai să-i arătăm tatălui tău.
Se pare că ploaia s-a mai oprit.
Cred că vei putea să te întorci acasă la prietenii tăi acum.
Poate asta te poate ajuta.
Da.
Ai grijă de tine.
Nu te voi uita niciodată, Tinker Bell.
Ar fi cazul să te grăbeşti. Schimbarea de vreme nu va dura mult.
La revedere.
Nu te voi uita niciodată, Lizzy.
- Tată, uite. - Nu acum, Lizzy.
Am mâinile ocupate momentan.
L-am făcut special pentru tine, tată. E la fel că jurnalul tău de călătorie.
- E presărat cu multe informaţii. - Da, da, sună grozav,
dar sunt în mijlocul unei potenţiale catastrofe aici.
Nu mă pot uita la el acum.
- Dar tată, e un jurnal de călătorie şi... - N-am timp.
Trebuie să găsesc o cale să rezolv toate scurgerile astea
înainte să-mi distrugă munca.
- Când o să te poţi uita prin el? - Nu ştiu. Poate mai târziu.
Mereu zici asta.
Tinker Bell!
Te-ai întors. Mă bucur să te văd.
Tinker Bell, tata n-are timp pentru jurnalul de călătorie.
Cred că pot rezolva asta.
Vidia, eşti sigură că ştii încotro te îndrepţi?
Da. Eu şi Tinkerbell am mai mers pe-aici.
Trebuie doar să găsesc poteca.
Poteca? Ce potecă?
Acea potecă.
Aia nu-i e o potecă. E un râu noroios.
Atunci cred că trebuie să găsim un pod.
Sau să acţionăm spontan şi să sărim în el.
Nu e adânc. Îl putem traversa.
Da, nu. Nu prea-mi place noroiul.
- Dar eşti o zână de grădină. - Ironic, nu-i aşa?
Rosetta!
În regulă. Vin.
E buretos. Ce-a fost asta?
E blocată.
Nu pot ieşi de-aici.
În regulă, în regulă.
Cineva să-mi dea ceva de care să mă ţin.
- Am înţeles! Clanky, dispozitivul de salvare. - Desigur, Bobble. Poţi conta pe noi!
Bine. Hai să încercăm.
Ai simţit asta? Începe să evadeze.
Nu cred.
- Haide, grăbeşte-te. - Trage! Trage!
Trage!
Alo? E cineva acolo?
E cineva?
- Apucă-te de asta! Repede! - Glumeşti cumva?
Ai încredere în mine. Şi ţine-te bine.
Bine.
Am adus...
- Dispozitivul de salvare. - M-ai speriat, mai să-mi cadă petalele.
Am ratat ceva?
"Vai, ce servire a ceaiului impecabilă. Sunt chiar impresionată."
Apoi i-am zis:
"Mulţumesc, Tinkerbell."
"Eşti prea drăguţă."
Îţi ţii degetul mic aşa,
şi ăsta e modul prin care dai o petrecere de servit ceai.
Noapte bună, Lizzy.
Să mer...
Mă duc la culcare.
Ziua parcă nu are ore îndeajunse.
Bună dimineaţa, Tinker Bell. Cum ai dormit azi noapte?
De fapt, nu am făcut-o, dar nu contează.
Du-te jos la tatăl tău.
- Lizzy? - Da, tată.
Bună dimineaţa, draga mea. Se pare că scurgerile s-au oprit.
Am vrut doar să mă asigur că totul e în regulă acolo.
Da. E bine. Fără scurgeri. E atât de...
Ciudat. De parcă s-au reparat singure.
Încă mai plouă afară.
Nu pot să-mi dau seama cum Dumnezeu s-a întâmplat aşa ceva.
Trebuie să fie o explicaţie care-mi scapă.
Sunt sigură că-ţi vei da seama, tată.
- Să mergem. - Poate jos în camera de studiu.
Acolo gândeşti mereu cel mai bine. Îţi urez succes.
- Bine, joacă-te frumos. - Da, desigur. Pa, tată.
Asta a fost pe-aproape.
Ce faci? Asta e şansa ta.
De aia ai reparat scurgerile alea?
Ca să petreci mai mult timp cu mine?
Chiar am vrut să-i arăt asta.
Bine, bine, am să merg.
Tată, din moment ce ai mai mult timp liber,
poate îţi pot arăta studiul meu ştiinţific.
Fluturele. A dispărut. Ce?
Apatura iris cu un tipar atipic al aripilor.
Urma să-l prezint la muzeu la noapte.
Era marea mea oportunitate, iar acum a dispărut.
- Elizabeth, i-ai dat tu cumva drumul?
Pentru că eu nu i-am dat.
Şi din moment ce nu mai e nimeni în casă,
există o singură explicaţie logică.
- Trebuie să fi fost tu. - N-am făcut-o, tată.
Îţi mai dau o şansă. Spune-mi adevărul.
Ţi-aş spune, tată, dar nu m-ai crede.
Bine atunci. Du-te în camera ta, dră. Sunt foarte dezamăgit de tine.
Ştii, mă gândeam, dacă Tink ar fi fost aici...
- Cât de nemonoton ar fi fost acum. - Poţi s-o mai spui o dată.
Bine, bine, bine. Cine sunt eu?
Aceea e nuanţa exactă.
Are ceva energie zâna aceea micuţă, nu?
Sigur. De fapt, nu-mi vine să cred c-a fost capturată.
Da. Nu e genul ei să fie prinsă cu garda jos.
- Mă întreb ce s-a întâmplat cu adevărat. - Cred că vom afla curând.
Da. Cu fiecare pas ne apropiem de Tinker Bell.
Ea ne va spune ce s-a întâmplat.
Uite, e ceva ce-ar trebui să ştiţi.
Tinker Bell a fost prinsă din vina mea.
Eu i-am închis uşa ca să o învăţ o lecţie.
Am încercat s-o scot, dar uşa era blocată.
Am încercat, dar n-am putut, şi acum ne-am pus pe toţi în pericol.
Îmi pare atât de rău.
Nu e vina ta.
Toţi ştim că Tink poate intra în belele chiar şi de una singură.
Mă sperie gândul la ce s-ar fi întâmplat dacă n-ai fost acolo.
Nu ştiu ce să zic.
- Ce zici de speranţă... - Încredere...
Şi praf magic.
Praf magic!
Poţi ajunge, Clanky?
Aproape. Încă un pic.
Acum poţi vedea ceva?
Nu. E o clădire în faţă.
Clădire. E o casă. Asta e, Clanky. Am reuşit.
Ce-am reuşit? Casa! Dă-te jos!
Scuze. Nu-mi mai simt picioarele.
Nu contează ce-i zic. Nu mă crede.
Îmi pare rău, Lizzy.
Mă bucur că eşti aici.
Eşti cea mai bună prietenă a mea.
Mi-aş fi dorit să fiu o zână ca şi tine.
Să pot face florile să înflorească şi să vorbesc cu animalele.
Şi să-mi petrec timpul zburând cu celelalte zâne.
Asta ar fi distractiv.
Unde mergem?
Ce se întâmplă acolo?
Urma să-l prezint la muzeu.
Iar acum fluturele a dispărut.
Doamne. Zbor!
Uită-te la mine! Sunt o zână!
Liber!
- Scuze! - Cu grijă!
- Aia-i urechea mea. - Scuze.
- Scuze! - Ăla-i nasul.
- Scuze. - Nu mai văd!
Bine. Tinker Bell e sus. Fetiţa aia o ţine într-o cuşcă.
Într-o cuşcă?
De-asemenea mai e şi un om mare în casă,
căruia nu-i plac creaturile cu aripi. Le agaţă în vitrină.
- Grozav. Altceva? - Da. Pisica.
Pisica. Ce pisică?
- Pisica aia! - Pisica aia!
Fawn, eşti o zână animal. Ce trebuie să facem?
- Fawn? - Zburaţi!
Aripile ne sunt ude.
Şi cine ştie când se vor usca.
Bine. Fugiţi!
- Clank! - Haide!
- Clank! - Sunt în regulă.
Tot trebuie să ajungem la scări. Aveţi vreo idee?
Am putea construi un pod sau ceva.
- Asta e! Un pod! - Prieteni? Prieteni?
- Un pod făcut din ce? - Prieteni!
Clank! Eşti un geniu!
N-a fost mare lucru.
În regulă. S-o facem!
- Avem nevoie de mai multe farfurii. - Pasaţi-i-le lui Clanky!
Vin acum!
Pregăteşte-te de mai multe!
Avem o farfurie plină aici.
Nu, nu, nu, te rog.
Întoarce-te!
Rosetta! Asta e cumva ce cred eu că e?
E exact ce crezi că e.
Tu du-te la Tink, eu mă ocup de pisică.
Am înţeles!
- Lizzy? - Vin acum, tată.
- Lizzy? - Bună, tată. Te pot ajuta?
- Ce se întâmplă aici? - Nimic.
Nimic? Zici c-a trecut o turmă de elefanţi pe-aici.
Uită-te la camera asta. Zici c-a fost lovită de-un ciclon.
- Nu-i aşa de rău. - Nu-i aşa de rău?
Cărţile sunt aruncate pe jos, jucăriile îţi sunt peste tot
şi ai rupt draperiile. Ce?
Cum ai pus urme de picior pe tavan?
Asta e prea de tot.
O criză de temperament de o asemenea magnitudine e inacceptabilă.
Dar n-am avut o criză.
Cum s-a întâmplat? Şi vreau adevărul de data asta.
Dacă-ţi spun adevărul nu mă vei crede.
Elizabeth, adevărul.
Zburam. Zâna mea mi-a arătat cum.
Doamne. Zâna ta imaginară a făcut asta?
Trebuie să încetezi cu prostiile astea.
Dar nu sunt prostii, tată, e adevărul.
Ai o zână care trăieşte în camera ta?
Da. Şi o pot dovedi.
Uită-te la studiul pe care l-am făcut.
Elizabeth. Asta tot făceai?
Jurnalele de călătorie trebuie umplute cu date, nu cu basme.
Dar tată, astea sunt fapte.
Nu înţeleg prostia asta, Lizzy. Ai un asemenea talent.
- De ce îl iroseşti în halul ăsta? - De ce nu mă poţi crede?
Cred în ceea ce e real,
şi cred că e vremea să faci şi tu la fel.
Tată, aşteaptă.
Ştiu că ţi-e greu să realizezi,
dar toate astea sunt imaginare.
- Nu! Sunt reale! - Elizabeth! Discuţia asta s-a încheiat!
Dar tată!
Este... este.
Vezi? Ţi-am spus! Zânele sunt adevărate.
E în regulă. Nu te va răni.
Este... este extraordinar!
Nu-i aşa că are aripi superbe?
Da. Similare cu Apoidea. Sau nu, cu odonata.
Uită-te la proporţionalitatea membrului cu distanţa cranială.
- Incredibil. - Nu e magică?
E un fel de mutaţie evolutivă.
Nu e o insectă, e o persoană.
- Dr. Griffiths. Exact. - Tinker Bell.
Asta va fi descoperirea secolului!
Tink, ai grijă!
- Vidia? - Dă-te din drum!
Trebuie să ajung la muzeu chiar acum.
Tată, nu.
Te rog, tată. Aşteaptă!
- Nu poţi face asta! - Lizzy, nu am timp.
Administratorii nu mă pot aştepta decât până la ora 9.
Te rog, întoarce-te în casă.
Nu-ţi face griji, doamna Perkins va fi aici în orice clipă.
Tinker Bell, îmi pare rău!
Tata îţi duce prietena în oraş.
Hai, hai, hai!
- Tinker Bell? - Tinker Bell!
Uite, sunt prietenii tăi.
- Grăbeşte-te! - Asta e. Bravo pisi!
Tatăl lui Lizzy a închis-o pe Vidia într-un borcan în timp ce mă salva.
- Trebuie să ne grăbim s-o salvăm. - O luăm de la capăt.
- Cum o să ajungem acolo. - Da, încă mai plouă.
Poate că noi nu putem zbura pe ploaie, dar ştiu pe cineva care poate.
Mi-e frică. Tinker Bell.
Să zbor prin camera mea e un lucru, dar să zbor până-n Londra...
Atât de uşor.
Bine. Voi fi curajoasă.
În regulă, zânelor. Avem nevoie de tot praful magic pe care-l putem lua.
Fata asta are o cale lungă de bătut.
Îmbarcarea!
Sunteţi gata?
Sper să meargă.
Scuze, zânelor.
Cu grijă.
Bună, doamnă Perkins. La revedere, doamnă Perkins.
Pa, dragă. Să zbori înapoi repede.
Bună idee.
Scuze.
Dă-te din drum!
Acolo e!
Tinker Bell, nu pot ţine pasul. Merge prea repede.
Tink! Tinker Bell, nu!
Nu! Haide!
Haide, dă Doamne să mai fie acolo.
- Tată! - Ce se întâmplă aici?
Tată, opreşte-te.
N-o duce acolo.
Nu se poate.
Lizzy? Zbori.
Da, aşa e.
Dar cum? Cum faci asta?
Prietenii mei mi-au arătat cum.
Nu înţeleg.
Nu trebuie să înţelegi.
Trebuie doar să crezi.
Cred.
Tată!
Lizzy. Îmi pare rău! Îmi pare rău!
Nu mă voi mai îndoi de tine niciodată.
Vidia!
- Să mergem acasă, tată. - Dar cum?
Gândeşte-te la lucruri frumoase.
- Ridică mâinile şi loveşte-ţi uşor piciorul. - Cu grijă!
Cred că încep să mă prind. Da! Zbor!
- Te descurci, tată! Zbori! - Mă pot obişnui cu asta, aşteaptă o clipă.
E ceva ce mi-am dorit întotdeauna să fac. Urmează-mă!
- Bună, Tink. - Bună, Vidia.
Ai mai fost la una din astea până acum?
Da, e destul de distractiv.
- Ce trebuie să faci? - E uşor. Ridică asta.
- Aşa? - Apoi o ţii aşa.
- Am înţeles. - Apoi îţi ridici degetul mic aşa.
Şi apoi spui, "scuzaţi-mă, doamnă, mă puteţi servi cu nişte ceai?"
Cu siguranţă, domnişoară Bell. O ceaşcă revigorantă de ceai.
Dar desigur că poţi avea şi tu una.
E o petrecere de servit ceai.
Primesc şi eu o ceaşcă, domnişoară Griffiths?
Dar, desigur, doctore.
- E plăcerea mea. - Mulţumesc.
- Vrei un cub de zahăr sau două? - Eu vreau trei.
Tată.
Mulţumesc.
- Nu e plăcut? - Nu-mi pot imagina nimic mai plăcut.
Deşi, să mă caţăr pe Big Ben vine pe locul doi.
- Doamne. - Formidabil.
Nici nu te gândi la asta.
Deci unde eram.
"Zânele au talente magice. Pot vorbi cu animalele".
"pot înflori florile, pot provoca brize călduţe de vară."
Lizzy, ce desen minunat.
"Şi unele chiar inventează nişte dispozitive drăguţe."
Tink, ai găsit ceva de reparat până la urmă.
Se pare că da.
"Ele aduc schimbarea anotimpurilor şi ajuta natură în multe feluri."
"Dar cel mai mare talent al unei zâne e simplul fapt că-ţi e prietenă."
Briza mută norii în depărtări
Am milioane de lucruri să-ţi spun
Nu vreau ca ziua asta să se mai termine
Vara de abia a început
N-am văzut nicicând un cer mai albastru
Totul e clar şi nou
Sunt fericită doar să fiu cu tine în soare
Vara abia a început
Ţine-mă de mână şi zbori
Nu-mi spune niciodată adio
Treci prin cerul deschis
Şi lasă lumea în urma ta
Îmi va fi bine
Dacă te voi avea pe tine alături
Primăvara şi vara, iubirea şi râsetele
Vom trăi fericiţi până la adânci bătrâneţi
Vom zbura mai sus decât ne-am fi propus vreodată
Pentru că mi-ai arătat
Cum să cred
Stea micuţă şi strălucitoare
Ştiu cine eşti
Nu eşti niciodată foarte aproape
Nu vom fi niciodată despărţiţi
Ochiul îmi străluceşte
Aprinde cerul în noaptea asta
Primăvara şi vara, iubirea şi râsetele
Vom trăi fericiţi până la adânci bătrâneţi
Vom zbura mai sus decât ne-am fi propus vreodată
Pentru că mi-ai arătat
Cum să cred
În mine.
Toamna şi iarna, iubirea şi râsetele
Vom trăi fericiţi până la adânci bătrâneţi
Vom zbura mai sus decât ne-am fi propus vreodată
Pentru că mi-ai arătat
Cum să cred
Da
Ţine-mă de mână şi zbori
Nu-mi spune niciodată adio
Traducerea şi adaptarea: Kprice/cmarius