Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
Arthur şi răzbunarea lui Maltazard
Subtitrarea: mgf2768
Soarele!
Deşteptarea!
Haideţi!
Aici!
Pe aici!
Hai, hai!
Grăbiţi-vă băieţi!
Să mergem!
Încă, încă. Atât!
Mişcaţi-vă!
Struguri, mure...
nuci. Nu am nuci. Nuuci!
Da.
- Să ne uităm la ăsta de aici. - Repede, ajunge soarele!
Calmează-te. Soarele trebuie să aştepte. Acum, liniile se intersectează
în punctul de forţă care e chiar aici.
- Grozav! - Da!
Aşteptaţi.
Cum numiţi asta? Am nevoie de ele proaspete.
E o cină regală.
Am nevoie de cele mai bune. Cele mai bune, bune, bune!!
- Aţi priceput? - Da. Cele mai bune.
Daţi asta la furnici.
Ce faceţi? Luaţi astea de aici până nu le văd albinele.
Mama mia!
Toată lumea sus.
Plecăm. Sunteţi gata?
20 de grade la dreapta.
Foc!
20 de grade la stânga.
Ce faceţi? Pierdem prea mult timp. Să mergem.
Nu, nu! Nu pe acolo.
Domnul să-ţi binecuvânteze sufletul.
Te-am prins, mică zburătoare enervantă.
Nu mai bâzâi pe aici. Dragă, capcana mea a funcţionat!
Unde eşti? Nu te văd.
Aici.
- Câinele e bine? - Doar l-ai călcat pe coadă.
Uită-te la picioarele lui păroase şi la ochii lui imenşi.
- M-ai speriat! - Eu? Arăţi ca un extraterestru.
Scoate-ţi masca aia ridicolă. Acum nu te mai poate înţepa.
Sărmana creatură. Se sufocă acolo.
Am s-o scap de chinuri. Adu sprayul.
Natura trebuie hrănită în fiecare zi. Într-o bună zi va fi rândul tău.
Am crescut, dar încă sunt mai mic decât voi.
E o zi mare pentru iniţierea ta.
Trebuie să treci trei teste.
Trebuie să treci graniţa primelor ore.
Să înveţi să îţi foloseşti simţurile, şi apoi inima,
şi atunci vei putea auzi inima copacului bătând.
Îi vei auzi respiraţia şi râsetul.
Vei deveni una cu copacul.
Vei hrăni până şi păsările.
Al doilea test e mai greu pentru că va trebui să fii acceptat de lumea minerală.
Încă o dată, răbdarea e importantă.
Vei persevera până când rocile îţi vor arăta memoria lor, care e vastă
ele sunt aici de la începutul timpurilor.
Acea piatră a văzut naşterea rasei umane.
A văzut umanitatea născându-se dintr-un vierme şi începând să se târască.
Al treilea test e cel mai important pentru că te va conecta cu regatul animalelor.
Vei învăţa deprinderi simple, vitale.
Acţiunile care au unit aceste familii sunt aşa de diferite
dar au împărţit aceeaşi casă încă de la începutul timpurilor.
Ai trecut testul. Eşti ca luna.
Plin de lumină şi bun.
Ai fost recunoscut de natură. Apara-o şi ea te va proteja pe tine.
Aşa voi face.
- Cred că vrea să-ţi spună ceva. - Cred că ai dreptate.
L-am găsit!
- Vezi? Mai era unul. - Nu l-am văzut.
Dragă, ştii că îmi plac animalele şi sexul...
mi se rupe inima pentru că trebuie să omor această albină dar l-ai auzit pe doctor
Arthur e alergic la albine şi o mică înţepătură i-ar putea fi fatală.
- Vrei să risc viaţa micului înger? - Nu, îl iubesc aşa de mult.
Crede-mă dragă, nu-mi face nici o plăcere, dar e singura cale.
Albina sau Arthur.
Nu-ţi face griji. Te scot de aici.
Îmi pare rău pentru asta.
Ne mai vedem.
- Pleacă. - Vino, grăbeşte-te.
Tu prima. Ridică paharul.
Albina a dispărut.
Nu putea să iasă de sub pahar numai dacă era Houdini.
Armand dragă, îţi jur, a plecat.
Nu-mi vine să cred. Cum a reuşit?
Se spune că mierea îţi dă energie. Poate că a mâncat aşa de multă încât a putut scăpa.
Înseamnă că eu ar trebui să pot ridica câteva tone.
Trebuie să fie o explicaţie. Poate e găurit paharul.
Sau poate că a avut ajutor dinafară.
Amprente!
- Bună, dragă. - Bună mamă.
Cineva are nevoie de o baie. Amândoi. Ce aţi făcut?
- Am fost pictat de Bogo-Matassalai. - Se pare că am rufe de spălat.
- Fă-mi un favor şi ajută-l pe bunicul. - Da doamnă.
Cum a mers?
Arthur! Sunt aşa de mândru de tine. Eşti cu adevărat nepotul meu.
- Inimă şi suflet. - Şi tu ai trecut testul?
A fost demult, dar eram bărbat în toată firea.
Să fii iniţiat aşa de tânăr e o adevărată lovitură. Şi ai îmbrăţişat arborele?
Timp de opt ore. Am făcut parte din copac. A fost aşa de tare.
- Minunat. Şi ce piatră ai ales? - Granitul de lângă lac.
- Excelentă alegere. Şi ai găsit castorul? - Nu, aşa că am ales ursul.
Ursul? Ai dormit lângă un urs?
Asta merită o recompensă.
Vagonul prezidenţial. Du-te şi încearcă-l.
Un urs...
- Bună, dragă. - Bună, mamă.
Rose, cât mai trebuie să stau cu compresa asta ridicolă pe cap?
Încă cinci minute. Relaxează-te.
Cum să mă relaxez cu asta pe faţă?
- Măcar sprayul a funcţionat. - Am să-mi completez stocul.
Cum mă voi pune pe picioare voi avea grijă de toate gângăniile de aici.
Pleacă, e periculos pentru tine aici.
- Ce ai spus? - Nimic dragă.
Gândeam cu voce tare la acea albină.
A fost foarte inteligentă să scape din capcana ta.
Au creierul de mărimea unei gămălii, iar tu te aştepţi să gândească?
Creierul omenesc are un kilogram. Gândeşte-te puţin...
a inventat telefonul sau televizorul dacă asta preferi mai mult.
Şi maşină, crezi că un păianjen a inventat maşina?
Albinele au pictat Capela Sixtină?
Ţânţarii au sculptat Colosul din Rhodos? Nu prea cred.
Ce zici de muzică? Crezi că vreo albină a compus muzică?
Să nu uităm de arhitectură. Empire State Building, Golden Gate Bridge.
Crezi că o trupă de furnici pot construi un pod?
Pasagerii pentru clasa întâia se pot îmbarca.
Vagonul e plin, trenul poate să plece.
Staţi liniştiţi, vă rog.
- Bună mamă, ce se întâmplă? - Tu să-mi spui.
Nimic. Mă joc. Bunicul mi l-a cumpărat.
Să-l văd.
- Ce faci? - Caut imigranţi ilegali.
Parcă aş avea ceva de ascuns.
Ştiu că tu i-ai dat drumul. Şi eşti alergic la albine.
Dacă tu ai fi în capcană aş face orice să te eliberez.
Frumos din partea ta dar acea albină l-a împuns pe tatăl tău.
- Nu va muri din asta. - Sper. Vino să faci un duş.
Strălucitor ca o monedă nouă.
Nu te rostogoli prin praf!
Crezi că mierea e dulce?
Ai gustat vreodată răzbunarea?
Numai bună.
M-aţi speriat.
- Staţi în linia focului. - Acest copac are 200 de ani.
Şi dacă a devenit refugiu pentru albine, are un motiv pentru asta.
Scuze, dar nu există copac pe lume care să aibă autoritate asupra mea.
Posed acest copac. E pe terenul meu, aşa că daţi-vă la o parte.
- Terenul meu, copacul meu, piatra mea. - Nu, piatră este a mea.
Piatra ta?
S-ar putea. Dar pentru aceste albine mă voi întoarce.
Încă mai ai vopsea pe faţă. Nu mai vreau să te joci de-a războiul.
Nu sunt jocuri de-a războiul. E codul naturii.
Am intrat într-un cerc select. Diseară e marea petrecere.
Minimois pregătesc un festin în onoarea mea.
- Mini. . ce? - Minimois.
Voi fi acolo. O voi vedea din nou pe Selenia.
- Unde va fi această petrecere? - În grădină.
- Poţi merge oriunde în grădină. - Bine.
Pompierii, vă rog.
- Ce m-ai speriat! - Tu m-ai speriat. Te-ai uitat în oglindă?
- Am fost înţepat de o albină. - A luat steroizi albină?
O singură dată, în fund. Vă resun.
Pe faţă, m-a dat fiică ta cu spray.
- Albina mai trăieşte? - Din păcate, da.
A scăpat dar nu pentru mult timp. I-am găsit cuibul în pădure.
Dragă Armand.
Casa mea, chiar dacă e şi a ta, totuşi rămâne a mea.
Şi când spun casa mea mă refer la casa asta şi la magnifica grădină
care include plantele de acolo,
şi animalele, inclusiv albinele.
Bine.
- Încă ceva Arthur. Cine e Selenia? - O prinţesă.
Chiar? Şi cum e această prinţesă?
E curajoasă, deşteaptă. .
nu-i e frică de nimic, doar de apă.
- Cum arată? - Are ochii căprui şi părul roşcat.
Când zâmbeşte, seamănă cu un...
înger.
Se pare că simţi ceva pentru ea.
E prea bătrână pentru mine. Are peste o mie de ani.
Aşa e. E prea bătrână pentru tine.
Nu ar trebui să te vezi cu cineva care are mai mult de 500 de ani.
- Dragă, fă bagajele. Plecăm diseară. - Dar tată, trebuia să plecăm mâine.
Schimbare de planuri. Drumul e mai liber seara.
- Nu putem pleca diseară. - De ce?
- Pentru că e luna a zecea. - Şi ce se întâmplă acum?
- Te transformi în vârcolac? - Dragă ştii ce superstiţioasă sunt.
Urmăreşti luna de două luni. Ar fi cazul să cobori pe pământ.
Pentru că începi şcoala în două zile.
Mamă, am să fac ce vrei tu tot anul. Aştept asta de luni întregi.
Ajută-mă. Câteva ore, câteva minute.
Trebuie să o văd.
Dragă!
Armand, de ce să ne grăbim? Şi ar fi nepoliticos să plecăm acum.
Mama s-a chinuit să ne pregătească cina, şi tata...
Nu începe cu tatăl tău. El crede că, preţioasa lui grădină e mai importantă
decât viaţa nepotului lui. Arthur, împachetează, te aşteptăm în maşină.
Îmi pare rău.
Poftim. Am împachetat ceva pentru voi.
Mulţumesc. Ştii cum e Armand, întotdeauna grăbit.
- Ştiu. Să-ţi mai aduc ceva? - Da. O batistă.
Desigur. Poftim.
Şi mie îmi va fi dor de tine.
Mă voi întoarce de Crăciun. Ne vom juca de-a eschimoşii.
Poţi să fii Colţ Alb.
Alfred? Nu ne putem juca acum.
Înţelegi? Plec.
Ce este? Ce vezi?
La el lătrai? E doar un păianjen.
Cară ceva.
Mulţumesc.
Bob de orez.
Inscripţionat.
Doamne.
Bunicule, am primit un mesaj. Minimois sunt în pericol.
- Calmează-te. Ce mesaj? - Aici, pe bobul de orez adus de păianjen.
- Eşti sigur că ei l-au trimis? - Citeşte-l, bunicule.
Da desigur.
- Grăbeşte-te, am întârziat. - Îmi luam rămas bun de la bunicul.
Desigur.
Pe bobul de orez scrie:
Ajutor.
- Eşti sigur? - Da. Dar nu pot face nimic. Am nevoie de ajutor.
Nu va fi uşor. Să văd ce pot face.
Arthur, ajunge cu saluturile, nu crezi?
Să vedem dacă ajungem mai repede decât am venit.
Alfred, stai cuminte.
Lasă-l, vine el înapoi. Îi e frică de întuneric.
Nu pentru întuneric îmi fac griji.
AJUTOR.
- Vezi? Arthur avea dreptate. - Are imaginaţia bogată.
Ar face orice ca să-şi vadă prinţesa, chiar şi aşa ceva.
Nu tu mi-ai spus că minimois comunică doar prin frunze?
Desigur. Dar e o urgenţă. Au găsit ceva mic pe care să-l poată căra păianjenul.
Faceţi o pereche potrivită. Care dintre voi are 12 ani?
Nu e ceva de râs.
Poate că minimois sunt în pericol. Trebuie să îi ajut.
Minimois au mii de ani. Au supravieţuit multor catastrofe.
Eu nu am mii de ani, nu am să trăiesc pentru totdeauna şi nu vreau să te pierd.
- Ai auzit aia? O să o tragă bine. - Un motiv în plus ca să ne oprim.
Ar trebui să mergem, ca să scăpăm de furtună.
Trebuie să oprim, nu mă simt bine.
Opresc. Cinci minute, nu mai mult.
Benzinărie.
Măcar verific uleiul.
Am nevoie. . la toaletă. Mulţumesc.
E în regulă, nu avem nevoie de benzină. Mulţumesc.
Da, am totul sub control.
Tocmai mi-ai salvat viaţa. Îţi sunt recunoscător pentru totdeauna.
Eşti în regulă?
Bine.
Mă simt mult mai bine. Uite, a adormit.
Bine. Avem drum lung.
Doamne! Arthur avea dreptate.
Arthur! Ce s-a întâmplat? Aţi avut accident?
- Am fugit. - Nu poţi face asta.
Unde sunt părinţii tăi?
Nu am timp de pierdut.
- Am nevoie de telescop. - De telescop?
Desigur. Telescopul.
Trei sferturi la stânga pentru trup
Trei sferturi la dreapta pentru minte.
Şi o întoarcere completă pentru suflet.
Nu, nu acum. Te rog...
Nu!
Nu! Nu pot să cred.
Îmi pare rău, dar cerul e acoperit.
- Minimois trebuie să se descurce singuri. - Crezi că pot?
Sunt într-un mare pericol. Au nevoie de noi.
Nu mai este nici o cale? Ştii tu, pentru urgenţe.
- Descântece. - Perfect. Sunt gata.
Descântecul e o cale periculoasă de trecere. Mulţi au murit încercând.
Bunicule, dacă ceva i se întâmplă Seleniei, oricum voi muri.
Din inimă frântă. Trebuie să găsesc o cale, sunt singura lor speranţă.
Ştiu Arthur, dar eşti aşa de tânăr.
Cred în tine, bunicule.
Mă voi întoarce.
Sunt gata.
Prin descântec nu mai ai cale de întoarcere.
Nu-ţi face probleme pentru mine. Ai grijă de bunica.
O să am.
Natura îţi aparţine. Tu aparţii naturii.
Trageţi!
Trageţi.
Grăbiţi-vă. Trageţi tare.
- Din nou. - Vă rog, opriţi-vă.
- Nu ne putem opri. - Bunicule, opreşte-i!
Trageţi tare! Încă o dată, tare.
- Trageţi tare! - Nu!
Trebuie să-l scoatem din corp.
Tare!
Trageţi!
Aproape am terminat. Trageţi din nou.
Opriţi-vă!
- A reuşit? - Cred că da.
Cum se va întoarce?
Mâine seară se deschide o cale. Nu trebuie să o rateze.
- Şi dacă o ratează? - Va trebui să aştepte zece luni.
- Rose, de ce urli? - Arthur, s-a transformat în vârcolac.
Ţi-am spus să nu glumeşti cu aşa ceva.
E Alfred.
- Alfred, desigur. Îmi pare rău. - E vina mea.
Nu trebuia să-ţi spun poveştile alea cu vârcolaci.
Mă simt aşa de proastă. Să cred că Arthur s-a transformat în vârcolac.
Doamne. Asta da prostie.
Bună.
Scuze, nu am vrut să vă jignesc. Vă rog, aşteptaţi.
Ce avem aici? Ce a adus pisica?
Dacă ai fi sunat te-aş fi pus pe listă. Atunci ai fi putut intra pe uşă.
Jack! Umple-le. Cu rândul ăsta fac cinste.
Bună, Jack.
Noroc! Pentru întoarcerea ta.
Max, nu am timp de băuturi. Minimois sunt în pericol.
Spune-mi ceva ce nu ştiu. Viaţa e grea când ai doi mm înălţime.
Viaţa nu e uşoară nici când ai un metru jumate, crede-mă.
Atunci să bem pentru asta.
Trebuie să ajung în satul minimois cât mai repede. Şi am nevoie de ajutorul tău.
Nu poţi să vii în clubul meu să bei ceva şi să-ţi mişti fundul ca toţi ceilalţi?
- Selenia e în pericol. Te rog, ajută-mă. - Doamne, tu şi prinţesa ta.
Urmează-mă.
S-au schimbat multe de când ai plecat.
A apărut un şmecher nou, pe nume Krob.
E aşa de rău încât oamenii au început să-l regrete pe Maltazar.
Poate ameninţa satul. Şi poate de aceea m-au chemat minimois.
Nu prea cred. Krob nu-şi părăseşte niciodată casa.
Are unicorni care lucră pentru el.
Al şaptelea regat este închis. E un adevărat ghetou.
Nimeni nu circulă fără permisiunea lui.
Nu am timp pentru birocraţie. Trebuie să găsim altă cale.
Linişteşte-te. Dacă tot suntem în oraş să vedem ce merge în jos.
Dacă minimois sunt în pericol, vom şti în curând.
- Ne va opri cineva? - Unicornii sunt peste tot, dar ne dau pace.
Koolomasai are un auto-show în oraş care face ca totul să meargă bine.
Nu e afacere mai bună ca spectacolul.
- Ce zici? - Tare.
Care-i treaba?
Nu trebuia să fiu aşa sever cu el.
- Încetineşte, nu mă simt bine. - Ar fi trebuit să ţin cont de sentimente.
- Încetineşte, mi-e rău. - Ai dreptate, trebuie să ajungem repede.
Săracul băiat, îl iubesc aşa de mult. Ştii ce mult îl iubesc.
Amândoi îl iubim dar trebuie să încetineşti, sau vom avea accident.
Dacă i se întâmplă ceva, nu am să mi-o iert niciodată.
Ce faceţi aici aşa târziu? Ar trebui să dormiţi.
- Frânează! - Ce?
E un berbec.
Îmi pare rău. Mergeam prea repede. E vina mea. Scuze.
Vezi? Ţi-am spus.
Da, omule.
Da, drăguţ.
Aleea Paradisului
Bună.
Linişteşte-te, eşti în siguranţă. Eu sunt regele aici. Arată bine.
Ca să nu atragi atenţia, toată lumea trebuie să te cunoască.
- Ciudat concept. - Îl numim croazieră.
Mergi încet, laşi jos geamul, te uiţi în depărtare şi râzi.
- De ce râzi? - Nu e important.
Atâta timp cât ceilalţi cred că au ratat gluma. Pricepi?
- Nu chiar. - Fi atent.
- De ce râde? A prins careva gluma? - Nu.
La dracu.
Încearcă şi tu.
De ce râde? Am ceva pe faţă?
- Un corn în mijlocul capului. - Idioţilor.
Niciodată nu am crezut că se întâmplă atâtea chiar sub casa mea.
Anul trecut nu aveai ce să vezi.
Acum toţi s-au îmbogăţit.
Koolomasai au deschis câteva baruri ca să atragă viermii, şi afacerile au înflorit.
Şi aşa copilul acesta a devenit un oraş al luminilor deschis non stop.
În care găseşti orice îţi doreşti.
Iubesc oraşul ăsta!
Să mergem.
- Ce pot face pentru tine? - Nu, de fapt...
- Ai nevoie de ajutor? - Adevărul e ca...
Pot să-ţi ghicesc viitorul.
Dispăreţi! Toţi! Nu ascultă de aceşti gândaci.
Nu sunt un gândac. Sunt meteorolog. Pot prezice temperatura.
Trebuie să-l găsim pe vărul meu, Replay. El e singurul în care am încredere.
Replay!
Prietene, ţi-a căzut portmoneul. Trebuie să fii atent pe aici, altfel...
Bună, vere!
Aşa e.
Aţi putea să o scurtaţi?
S-au spart nişte candelabre în dimineaţa aceasta.
Ştiu.
Ştii cine e ăla de lângă tine? E Arthur.
- A fost decorat dimineaţă. - Spune-mi ceva ce nu ştiu.
Bine, spune-mi ce? Cine cu cine se întâlneşte.
Spune-mi de pădurea kendu.
- Ai auzit ceva? - Nimic de raportat.
Am primit un mesaj de la minimois că ar fi în pericol. Ştii ceva de asta?
Am auzit ceva.
Am auzit că o personalitate importantă de la palat este în mare necaz.
Necazuri? Ce fel de necazuri? De la palat? Prinţesa?
Mai degrabă tânărul prinţ. Betameche are probleme?
- Nu am bani. Îţi rămân dator. - Nu ai bani, nu primeşti suc.
Spune-mi sau împrăştii vorba că eşti băiat.
Nu face asta, vor râde de mine şi nu mai aflu nimic.
- Spune-mi tot ce ştii. - Betameche a fost arestat.
După cum pare îl duc în palatul lui Krob.
Ajutor!
M-ai pus să plătesc pentru ceva ce ai văzut în spatele meu?
- Mă ocup de el. - Să ne ocupăm de Betameche prima dată.
Crează o diversiune, eu încerc să-l eliberez.
Aşteaptă! Să creez o diversiune...
Brelocuri, brăţări, lanţuri! Luaţi fetelor!
Hei, Snow. Omul meu.
Hei, Max.
Ce mai faci?
Aşa, omule.
Cum merg treburile? Nu te-am văzut de mult.
- Arăţi bine. - Mulţumesc.
- Îi cumperi? - Nu, mulţumesc.
Ochelari, toată lumea are nevoie de ochelari. Poftiţi la ochelari.
- Ce face soră-ta? - E gravidă, până aici.
- Din nou? - Da, e al douăzecilea.
Nu cred că am văzut-o pe soră-ta fără burtă mare.
Hei, voi doi! Dispăreţi.
- Şi mama ta? - E bine, acasă. Mănâncă şi doarme.
- Beta! - Arthur!
Hei, tu.
Gripă, nu poţi scăpa de ea.
Arthur, grăbeşte-te. E blocat.
Foloseşte cuţitul meu. Ai grijă.
Apasă butonul din stânga.
Drăguţ, dar nu e locul şi momentul potrivit.
Aşa! Acum pune-l pe gratii.
Dar fratele tău ce mai face?
E bine, face o grămadă de bani.
Băieţi, despărţiţi-vă. Mergeţi să vă salutaţi în altă parte.
- Eşti nou pe aici? - Da.
Când te muţi într-un loc nou, trebuie să te familiarizezi cu locul.
- Pricepi? - Sunt în trupă lui Krob, ştiu ce se întâmplă.
Ştiu asta, dar aici eşti departe de casă.
Acesta e cartierul nostru, deci dacă doreşti să-ţi păstrezi cornul,
trebuie să te calmezi şi să fii politicos. Înţelegi?
- Da, cred că da. - Drăguţ.
Snow te va învăţa să saluţi, căci se pare că mama ta nu a făcut asta.
Întinde mâna aşa, ceea ce înseamnă că ai putere.
Apoi faci aşa, ceea ce înseamnă că puterea nu contează.
- Beta, ce zici de ceva ascuţit? - Apasă butonul de jos.
- Hei, ce faci cu aia? - Nimic, am găsit-o pe jos.
- Dă-mi-o mie. - Bine.
Ce dracu?
- Dispari. - Bine.
Ce s-a întâmplat?
Găsiţi prizonierul!
Aici!
Să mergem.
- Să pretindem că suntem turişti. - Aduci mai mult cu un nebun.
- Acolo! - Nu, pe aici.
- Ştii să conduci aşa ceva? - Nu poate fi prea dificil.
Să încercăm în partea cealaltă.
Scuze.
Grăbeşte-te, Arthur!
Noroc!
O, nu...
- Ştii pe unde mergem? - Da, e pivniţa casei.
- Drăguţ, nu? Şi acum ce facem? - Stai să mă gândesc.
- Timpul a expirat. - Să-i pierdem unul câte unul.
- Ce-a fost aia? - O cursă de şoareci.
- Cum arată un şoarece? - Aşa!
Mai repede!
- Eşti sigur de asta? - Nu.
Închide ochii. Unu, doi, trei...
În sfârşit, acasă!
Nu încă.
Beta, ai idee cum să scăpăm de paraziţii ăştia?
Întoarce!
- Ce a fost aia? - Şefa cursei de şoareci, broasca mută.
- Nu scăpăm, poţi merge mai tare? - Nu viteza e problema, ci lumina.
Ca să scăpăm de nasicorni, trebuie să scăpăm de strălucire.
O rezolv eu.
Scuze.
- Nu mă uit. - Grozav.
E rândul tău.
Atenţie!
Menţine-l!
Nu pe mine.
Scuze.
- Am reuşit! - Cum conducem asta fără lumini?
Ce coşmar. Am visat că Arthur era urmărit de nişte insecte gigant.
Archie?
- Archie? - Ce surpriză. Nu dormi?
Ce se întâmplă? Unde e Arthur?
E în grădină.
L-ai lăsat să se întoarcă? O, Doamne!
Într-adevăr e un coşmar.
Minimois sunt în pericol şi Arthur e singurul care îi poate ajuta.
Am vrut să merg eu, dar m-a refuzat. A spus să am grijă de tine.
E un înger. Dar părinţii lui unde sunt?
- Rose! Armand! Ce s-a întâmplat? - Armand a luat-o pe scurtătură.
- Am avut un accident. - Am lovit un berbec.
- Era un animal. - Animalul a fost rănit?
- Animalul e bine. Maşina e distrusă. - E doar o maşină. Bine că sunteţi bine.
Da, aşa e.
Dar mă deranjează ceva.
- Ce? - Niciunul nu aţi întrebat unde e Arthur.
La început am crezut că s-a transformat în lup.
- Dar de fapt, a dispărut. - Te las pe tine de data asta.
- Rose, hai să te curăţăm. - Poţi repara asta?
Să discutăm puţin.
Scuze.
Nu ştiu unde exact e Arthur,
dar ştiu că cunoaşte terenul, şi nu se va pierde.
Ştiu că am greşit, dar doar am încercat să-l protejez.
E pregătit pentru supravieţuire mai bine decât oricare copil de la oraş.
Ştiu că e deştept.
Am încredere în el.
- Dar. - Dar?
E totuşi aşa de mic.
Nu-ţi face griji. Mâine va fi mai mare.
Hai să-ţi găsim maşina.
Beta? Ai idee unde suntem?
În cocon.
Şi cum ieşim de aici?
Cum simte soarele, se trezeşte.
- Şi apoi? - Apoi se va deschide şi vă...
Ţine-mă!
Urăsc să cad din pat şi să încep ziua fără să iau micul dejun.
- Casa! - Da, dar să ne întoarcem la a mea.
- E minunat. - Şi imposibil de condus.
Şi se pare că nu vrea să meargă în direcţia satului meu.
Şi cum coborâm de pe ea?
Avem două posibilităţi, aşteptăm să aterizeze, sau...
Sărim!
E aşa de lipicios!
Nu te mişca prea mult, te vei lipi mai tare.
- Beta, priveşte. - Arthur eşti surd? Calmează-te.
Beta, în spatele tău.
- Ceva dulce. - Uimitor!
Când am fost mic am avut o fermă de păianjeni. Nu sunt aşa duri,
doar obositori. Să mergem!
Urcă sus! Nu-mi spune că ţi-e frică de păianjeni.
De obicei nu, dar nu am mai văzut unul aşa de mare.
Nu vă faceţi griji, e soţia mea. A văzut vreun păianjen, aşa face în fiecare zi.
Acolo în pat! E uriaş, păros şi se holbează la mine cu ochii lui roşii.
Calmează-te dragă. Tu ai ochii mari.
- Nu ai dormit bine? - Cum să dorm cu toate astea?
- Am să arunc o privire. - Ai grijă.
A fost chiar acolo.
Bună. .
Poliţia. Rămâneţi pe fir.
Când l-am văzut pe nasicorn venind din partea stângă.
Normal, eu aveam dreptul.
Deci de aceea mi-au trimis sătenii mesajul că să vin să te ajut.
Nu, nu am părăsit satul doar dimineaţă, nu şi-a făcut nimeni griji pentru mine.
Nici nu au văzut că am dispărut.
Acesta e mesajul pe care l-am primit, şi dacă nu tu, atunci cine e în pericol?
Nu ştiu, dar cred că vom afla.
Da, ce vrei?
Vreau să ajung acasă, Betameche prinţul. Îţi sună vreun clopoţel?
Beta, ce cauţi afară?
Ai văzut? Nimănui nu îi pasă de mine în acest regat.
Mulţumesc pentru cursă. Hai, dispari.
Vino.
Acasă.
Ce noroc că nu ai fost aici. Ai pierdut întreaga dramă.
Banchetul a fost anulat. Arthur nu a apărut.
Tatăl tău a fost distrus, să nu mai vorbim de Selenia.
Ştiu că Arthur s-a schimbat de când nu l-am văzut, dar...
- Arthur? - Aşa se pare.
Doamne sfinte! E un miracol!
Ce e? Arthur e aici?
O, Doamne!
Mogoth! Să mergem!
Camerele de ceremonie! Oaspetele a sosit!
Deschide!
Ce vremuri sunt astea? Bufetul arată oribil!
Florile s-au uscat, iar roua s-a evaporat!
Nu te mai plânge. E important ca Arthur e aici teafăr şi nevătămat.
Vom lua doar o mică gustare.
Eu nu fac fast food. Doar capodopere culinare.
Bine, fă o capodoperă culinară. Ai cinci minute.
Picolo, caută ceva de mâncare. Mamma mia!
Arthur, îmi pare bine că te văd.
- Am fost îngrijoraţi pentru tine. - Ne-am rugat la zâna pădurii.
Ajunge, hai.
Bună.
Băiatul meu, mă bucur să te văd din nou.
În sfârşit ai ajuns! Lasă-mă să-ţi strâng mâna.
Miro! Dă-i pace! Tinere prieten, ce ai păţit?
Ieri am primit un mesaj şi am crezut că sunteţi în pericol.
Un mesaj? Pe un bob de orez? Ce idee nostimă.
Minimois comunică numai cu ajutorul frunzelor.
Sunt frunze pentru orice ocazie. Frunze de stejar pentru legi.
Comenzi de lucru pe frunze de mesteacăn, frunze de varză pentru aniversări. .
Frunze de ovăz pentru corespondenţă intimă. Tata are o cutie.
Ajunge, Betameche.
Dacă ţi-am fi trimis un mesaj nu l-am fi scris pe orez ci pe un
- E mult mai uşor de dus. - Continuă-ţi povestea.
Eram gata să trec prin telescop, când un nor a acoperit luna,
deci am folosit cealaltă metodă.
Şi am ajuns la Max, iar apoi l-am găsit pe Betameche care era prizonier.
- Fiul meu? Ce ai făcut de data asta? - Vrei să afli chiar acum?
Ţi-am pus bilete ca să ştii care e stânga şi care e dreaptă.
- Nu mai contează. Şi apoi? - Am venit aici cu un păianjen.
Grozav. Totul e bine când se termină cu bine. Să înceapă festivităţile.
Vino aici.
Presiune!
Prosciutto, să te prezint singurului şi unicului Arthur!
Bine ai venit.
- Grandios. - Nu e cine ştie ce.
Arată destul de bine dar are gust de... nimic.
Prinţule! Ai onoarea.
- Ce it doreşti? - Drăguţ din partea ta, dar îmi doresc
să împart această ocazie cu prinţesa.
Desigur! Ce prost sunt.
Selenia, fată! Unde mai e acum?
A fost dezamăgită că nu a venit tânărul prinţ şi s-a închis în cameră.
- Miro, arată-i drumul. - Mulţumesc, sire.
Selenia nu locuieşte la palat?
După ce s-a întâlnit cu tine, emancipare a fost cuvântul cheie.
Tânăra domnişoară a dorit să fie independentă. Aşa sunt fetele acum.
Selenia! Am o surpriză pentru tine.
Selenia? Unde o fi plecat?
Poate ea mi-a trimis mesajul. Poate ea e în pericol.
Nu, nu, am văzut-o acum câteva ore.
Sau poate că a uitat că vin să o văd.
Să te uite pe tine? Amuzant.
Să-ţi spun cum s-a pregătit pentru tine după ce te-a aşteptat aşa de mult.
Ieri, soarele deabia i-a atins faţa şi deja era trează.
Aşa face în fiecare dimineaţă, se spală.
Iar apoi pregăteşte micul dejun.
Apoi se grăbeşte la lecţia de muzică.
- Vrea să devină cântăreaţă? - Nu.
Seleniei îi plac cuvintele frumoase dar câteodată îi scapă buzele de sub control.
Dacă are ceva important de spus nu vrea să o lase vocea.
Îmi lipseşti aşa de mult.
Privighetoarea este cel mai bun profesor din întreg regatul, dar e o pasăre rea.
Selenia a convins-o foarte greu.
În schimb a trebuit să-i dea adresa unui crescător de viermi.
A repetat aşa de mult încât a trebuit să-i fac infuzii de ceai pentru gât.
Din fericire durerea i-a trecut şi ea a adormit.
Şi a dormit până dimineaţa?
Nu, a fost la sală cu antrenorul Gambetto.
Maestro Gambetto care e rudă îndepărtată
cu greierul, chiar dacă el jură că nu este aşa.
Selenia rareori gustă lecţiile lui,
pentru că exerciţiile lui sunt greu de urmat.
Dar prinţesa era hotărâtă să-şi controleze fiecare muşchi.
- Şi a dormit până seara? - Da.
Dar când a fost timpul să meargă ca să te întâmpine,
ea era gata.
Cum arăt?
- Sublim. - Ştiu.
Arată extraordinar. A ales o rochie frumoasă din petale de trandafir.
Şi purta un fermecător set de vanilie.
A ajuns în camera de tranzit cu cel puţin o oră mai devreme.
O veste foarte proastă pentru paznic.
Selenia! Ce cauţi aici, e prea devreme.
Iar apoi s-a aşezat confortabil ca să-l aştepte pe prinţul ei.
- Cât e ceasul, Miro? - E trecut de miezul nopţii.
Cred că putem trage concluzia că Arthur nu va veni de data asta.
Din păcate, prinţul nu a apărut.
Selenia a fost aşa de tristă şi nu am putut să o consolez.
A stat nemişcată acolo mai multe ore
până când dintr-o dată s-a ridicat şi a părăsit satul.
Îndreptându-se spre marile domenii.
De ce?
Probabil ca să-şi şoptească suferinţa vântului şi acesta s-o ducă departe.
Aceasta e toată povestea pe care o ştiu.
Atunci dacă nu a fost Selenia, Betameche sau sătenii.
- Cine mi-a trimis mesajul? - Cred că Selenia te va ajuta.
Da, dacă se mai întoarce.
Selenia a sosit!
Acum poţi rezolva treaba asta.
Deschideţi poarta!
Maltazard!
- O, Doamne! - Ce plăcere să te văd, Arthur!
- Plăcerea nu e reciprocă. - Ştiu, dar nu e vina mea.
Colierul pe care îl porţi ne aminteşte că toţi suntem parte a naturii, vere.
Putem ajunge la o înţelegere. Îţi dau viaţa mea în schimbul Seleniei.
- Nu! - Linişte!
Îmi pare rău, Arthur. Acum am planuri mai bune.
Sunt obosit de mica voastră lume. Vreau dimensiune, spaţiu, vreau să fiu mare.
Tu ai trimis mesajul. Ai ştiut că voi veni să-i salvez pe minimois
şi va trebui să deschid pasajul.
Şi voi lăsa calea liberă ca tu să pleci şi să creşti la mărimea maximă.
Bravo! Dacă nu aş avea mâinile ocupate, te-aş aplauda.
Nu am mai auzit niciodată ceva aşa diabolic.
A fost nevoie de tot geniul meu ca să-mi pun planul în aplicare.
Singurul lucru care m-a ţinut în viaţă acolo la adâncime
cu o singură idee în minte: îl voi găsi şi îl voi pune să plătească
Contrabandistul a găsit un loc bun din care să vezi ce se întâmplă în casă.
Avea dreptate. Nu a trecut mult şi am cunoscut-o pe minunata Daisy.
M-a iniţiat în toată minunile lumii voastre, acea cutie care produce frig,
şi cealaltă care face căldură. Şi toate alimentele acelea!
Incredibil era la ea umorul bun.
Făcea totul cu drag, ceea ce era un concept nou pentru mine.
Chiar şi când avea acele instrumente de tortură aliniate pe masă,
transforma legumele în opere de artă.
Era un spectacol fascinant, şi puteam să stau ore întregi uitându-mă.
Apoi ţi-am întâlnit mama.
Niciodată nu am mai întâlnit un specimen atât de inadaptat mediului.
Mama.
Din fericire, bunicul tău era tot timpul acolo şi ţinea lucrurile în funcţiune.
L-am văzut reparând maşinăria de foc.
Pe cea care face lumină,
şi pe cea care produce apă.
Dorinţa de cucerire a fost reaprinsă. Războinicul din mine şi-a revenit.
Nimic şi nimeni nu mă mai putea opri.
Nici măcar tatăl tău cu ridicolele lui atacuri.
Sunt aşa de putred pe dinăuntru încât sprayul nu mai avea efect asupra mea.
Dar tatăl tău mi-a dezvăluit singura slăbiciune a acestei lumi.
Dimensiunea mea. Şi aici intervii tu.
Tot ce trebuia era să fiu răbdător, şi să aştept ziua în care îi vei vizita
şi să urmez drumul înapoi după cum ţi-am explicat.
Să aflu ziua nu era dificil, pentru că bucătăria nu este doar centrul casei,
ci şi locul perfect ca să asculţi conversaţiile de sus.
Este codul naturii.
Astăzi e marea petrecere.
E a zecea lună. Minimois pregătesc petrecerea.
Totul a mergea uns, nu trebuia decât să aştept plecarea ta,
şi dintr-o dată, catastrofa.
Dragă, împachetează plecăm în seara asta.
Această schimbare îmi ruina planul.
Încă zece luni de aşteptare ar fi fost insuportabile.
Trebuia să găsesc ceva ca Arthur să nu-şi asculte tatăl,
şi ce altceva înafară de iubire ar face un tânăr să facă ceva prostesc?
Arthur ar rezista chemării pentru salvarea prinţesei lui?
Aşa că am scris un mesaj cu mâinile mele.
E absurd. Toată lumea ştie că minimois scriu mesaje doar pe frunze.
Şi scrise doar cu un ac de pin.
Regret eroarea, dar nu era nici un ac de pin în dulapul meu.
Tot ce mai trebuia era un mesager care să ducă mesajul.
Apoi m-am întors aici prin pasajul secret pe care îl deţin,
şi am avut norocul să mă întâlnesc cu încântătoarea prinţesă,
care rătăcea ca un suflet pierdut.
Acum ştiţi întreaga poveste. Să vă spun ce urmează.
- Cât e ceasul, bunul meu Miro? - 12 fără cinci.
E timpul să merg în camera de transfer şi să vă spun adio.
Aşteptaţi!
Ce mai e acum?
- Vreau să trec prin telescop. - Nu mă pot odihni din cauza voastră.
După aceea, te poţi odihni în pace.
Nu cumva eşti Maltazar? Nu te-am văzut de mult.
- Ai crescut. - Şi voi mai creşte puţin.
Ce-i aşa mare lucru cu crescutul? Mai bine ai dormi puţin.
Te-ai uitat în oglindă în ultimul timp?
Supune-te prostule! Sau somnul tău va fi definitiv.
Da, sigur.
Trei sferturi la stânga pentru trup.
Distrage-i atenţia. Am o idee.
Adu-mi ceva ce pot arunca.
Prea mic.
Prea mare.
Trei sferturi la dreapta pentru minte.
- Drăguţ. - Beta, grăbeşte-te!
Domnule. Vă îndreptăţi spre lumea oamenilor.
Selenia nu o să vă încetinească?
Nu am intenţia să o iau cu mine. Voi găsi destule acolo.
Şi o întoarcere completă pentru suflet.
Uimitor!
Nu am atins nimc, doar...
- E telescopul vostru? - Da.
Pentru că în telescop sunt nişte creaturi micuţe cu urechi...
Ei sunt minimois.
- Mini... ce? - Minimois sunt fraţii noştrii.
Fraţii voştri?
- Cât de înaltă e mama voastră? - Mama noastră e natura.
Mama voastră e natura... Asta explica diferenţa de mărime.
Trebuie să vorbesc cu mecanicul Mă întorc imediat.
Pe poziţii.
- Dacă înălţimea sa doreşte să urce. . - Cu plăcere.
Beta, grăbeşte-te.
Nu mişca!
- Ai auzit zgomotul acela? - De la transmisie.
Va dura o săptămână.
Nu se poate, trebuie să-mi duc copilul la şcoală şi să-mi găsesc o slujbă.
- S-ar putea mai repede, dar costă. - Plătesc cât zici.
S-a făcut.
Arthur! Prinţul meu! Mi-ai salvat din nou viaţa.
Pentru asta sunt prinţii.
- Ce s-a întâmplat? Unde e Arthur? - Nu ştiu.
Ceva a ieşit din telescop, ca o ghiulea,
dar nu cred că a fost Arthur. A aterizat în apropiere.
Dacă nu e Arthur, atunci cine e?
M... diabolicul M.
Singura piatră de aici şi eu o nimeresc.
Nu ai să mă mănânci, nu-i aşa?
Prima lege a naturii: Mănâncă sau vei fi mâncat.
Diabolicul M i-a trimis un mesaj lui Arthur,
şi a făcut tot ce i-a stat în putinţă ca să vină aici,
după ce calea a fost deschisă, a fost uşor.
- Acum e aici. - Şi cum rămâne cu Arthur?
În siguranţă, desigur.
O, Doamne! Pasajul e distrus.
Arthur, dragă!
Ştiu că te ascunzi pe aici.
Arthur, nu te mai ascunde. Tata e îngrijorat.
Nu sunt supărat pe tine, îţi promit.
Nu vei fi pedepsit.
Bine că te-am găsit.
Dacă ieşi afară ai o pungă mare de bezele doar pentru tine.
O pungă de bezele care ţi se topesc în gură?
Arthur, unde eşti? Ieşi afară. Pentru cine sunt bezelele astea?
Pentru mine!
Ai nevoie de o pungă mai mare.
Bau!
Cum a scăpat Arthur din capcana lui Maltazar?
Aflaţi uitându-vă la noile lui aventuri.
În curând.
Subtitrarea: mgf2768
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/3ewpp Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari