BABA AZIZ Prinţul care îşi contempla sufletul
Sunt multe căi care duc la Dumnezeu,
aşa cum sunt multe suflete pe Pământ.
Traducerea şi subtitrarea: Dappon (dappon1959.wordpress.com)
Baba Aziz!
Ce furtună!
Mi-am pierdut bocceluţa, mă duc s-o caut.
Las-o, Ishtar! Până şi dunele s-au mutat din loc.
Oricum, am tot ce-mi trebuie.
Să mergem!
Dar eu nu mai vreau să merg acolo!
Să mergem! Să mergem!
Nu vreau să merg! Vreau să mă întorc.
O să ne întoarcem.
Să mergem!
Baba Aziz, nu vrei să mergi la adunare?
Ba da, sufleţelul meu.
Ai să te duci singur?
O să găsesc eu drumul.
Dar o să te rătăceşti!
Cine are credinţă,
nu se va rătăci niciodată, sufleţelul meu.
Cel care e împăcat cu sine însuşi, nu se va pierde niciodată.
Dar unde se ţine această adunare?
Nu ştiu, sufleţelul meu.
Ceilalţi ştiu?
Nu, nici ei nu ştiu.
Şi atunci cum o să ajungi la adunare dacă nu ştii unde se ţine?
E de ajuns să mergi, fără să te opreşti.
Cei care sunt invitaţi vor găsi drumul.
Ţi-am spus că eu nu vreau să merg!
Am să te însoţesc până la şosea,
apoi vei lua autobuzul spre casă.
- Te-a speriat furtuna? - Nu, vreau să mă-ntorc pentru Boudour.
Vrei să-ţi părăseşti bunicul pentru o broască ţestoasă?
Ce nepoţică am!
Ţi-e foame?
Când vom face un popas am două curmale pentru tine.
Le vreau acum!
Uite una... Şi uite-o şi pe cealaltă!
Să mergem mai departe!
E cineva alungit acolo!
Cu atât mai bine! Am să-l rog să te însoţească.
Domnule...
Credeai că poţi scăpa de mine ascunzându-te în deşert?
N-ai s-o ştergi chiar aşa!
Ce i-ai făcut fratelui meu? Ce i-ai făcut?
Iartă-mă... Iartă-mă...
Iartă-mă... Căutam un derviş roşcat.
Nu, ăsta n-ar putea să te însoţească până acasă!
Opreşte-te!
Dacă te mai întâlnesc, am să-ţi trag una!
Ishtar! Ishtar!
Ishtar, întoarce-te!
În curând se va lăsa noaptea. Trebuie să adunăm lemne de foc.
O să te rup! O să te rup!
Baba Aziz, asta e tot ce-am găsit.
Asta este nepoţica mea, Ishtar.
Baba Aziz, crezi că înţelege ce-i spui?
Mă cunoaşte de atâta timp...
Baba Aziz... Mi-e frig.
Dă-mi lemnele, o să fac focul!
Ţine, Baba Aziz!
Când vorbeşti, nu e aşa de frig.
Vrei să-ţi spun o poveste?
O poveste cu gazele, Baba Aziz.
A fost odată ca niciodată...
Cu mult timp în urmă, în vremurile de demult,
într-un deşert ca acesta...
Poţi s-o guşti, prinţule.
E amară, încă.
O, Doamne!
Sigur i s-a întâmplat ceva groaznic prinţului meu!
Baba Aziz, pâinea e gata. O să se ardă.
Aşteaptă, e prea fierbinte!
Şi apoi? Ce s-a întâmplat cu prinţul?
- L-a văzut cineva pe prinţ? - Nu.
- Dar tu? - Nu.
- L-ai văzut pe prinţ? - Nu.
- L-a văzut cineva pe prinţ? - Nu.
Sunt sigur că s-a rătăcit.
Prinţul s-a rătăcit!
Ishtar, asculţi?
Ascult, Baba Aziz.
Într-o zi, în oraş a sosit un călăreţ...
L-am găsit pe prinţ, dar nu mai e ca înainte.
Ce i s-a întâmplat?
Nu ştiu.
Nu cumva e rănit?
Nu pare a fi.
Nu mai da răspunsuri de neînţeles!
Vino să vezi cu ochii tăi!
Ai spune că îşi contemplă chipul pe fundul apei.
Poate nu este chipul lui.
Doar aceia care s-au îndrăgostit
nu-şi văd chipul reflectat în apă.
- Şi atunci, ce vede? - Îşi contemplă sufletul.
Nu-l trezi, ar putea să dispară!
Întoarceţi-vă amândoi! Nu-l tulburaţi!
Am să rămân singur cu el, ca să-l veghez.
Ishtar...
Ishtar!
Opriţi! Opriţi! Aşteptaţi-mă!
Aşteptaţi-mă!
Baba Aziz, am crezut că ai plecat fără mine!
Şi eu la fel, am crezut că ai plecat fără mine, sufleţelul meu.
N-ai auzit autobuzul? M-a trezit.
Mă rugam.
Ishtar, se pare că nu suntem singuri.
- Pacea să fie cu voi! - Pacea să fie şi cu tine!
- Mergeţi la adunare? - Da, acolo mergem.
- Credeam că tu n-o să vii. - Ba da, vin!
Acum vin pentru că vreau să aflu continuarea poveştii despre prinţ.
Asta o să ne ia ceva timp,
dar drumul e lung, sufleţelul meu.
Unde va avea loc adunarea?
Nu ştiu. Nici măcar bunicul nu ştie!
În orice caz, nu e nevoie să ştie nimeni.
Şi cum veţi ajunge acolo?
E de ajuns să mergi, fără să te opreşti.
Şi dacă ne rătăcim?
Cine are credinţă, nu se va rătăci niciodată.
Fiecare va folosi darul său cel mai de preţ pentru a găsi drumul.
În cazul tău, acesta e vocea ta.
Cântă, fiul meu! Vocea ta îţi va deschide drumul!
O, zori de zi, răsăriţi! Atomii dansează...
Universul dansează mulţumită Lui.
Sufletele dansează, purtate de extaz...
Am să-ţi şoptesc la ureche unde le duce dansul...
Ce este un derviş?
Toţi dervişii sunt bătrâni ca tine?
Nu, sunt dervişi de toate vârstele.
- Sunt femei şi bărbaţi. - Chiar şi copii?
Da.
Se adună la fiecare 30 de ani,
şi sărbătoarea durează câteva zile şi nopţi în şir.
Aşa că păstrează-ţi suflul ca să poţi merge!
O să ai nevoie de asta, sufleţelul meu.
Baba Aziz, ne urmăreşte, se ţine tot timpul după noi!
Ştiu, sufleţelul meu. Ştiu.
Baba Aziz! Baba Aziz, grăbeşte-te! Ei sunt! Am ajuns!
Sunt dervişii, dar încă n-am ajuns.
Baba Aziz, am înghiţit nisip.
Porţi semnul îngerului.
Baba Aziz, ce este semnul îngerului?
Când sunt în pântecele mamei lor,
bebeluşii cunosc toate tainele Universului.
Dar chiar înainte să se nască,
vine un înger şi îşi pune un deget peste buzele lor
ca să-i facă să uite tot.
Ca amintire a acestei cunoaşteri pierdute,
unii dintre ei, ca tine, de pildă,
păstrează un semn pe bărbie.
Aceasta e semnul îngerului.
Dar ne vom aduce aminte într-o zi tot ceea ce ştiam?
Cine ştie?
Baba Aziz, sunt o mulţime de dervişi! Am ajuns?
Nu, sufleţelul meu. Nu încă.
Mă duc să caut de mâncare.
Mai mult!
Bătrânii mănâncă cât doi!
Dacă o să vă mai fie foame, întoarce-te!
Ţine, Baba Aziz...
Ishtar, de ce mănânci aşa de repede?
Ca să-mi termini de spus povestea prinţului.
Prinţul nu se mai ridica de la pământ şi se privea tot timpul în apă.
Toată lumea plecase, chiar şi sfetnicul lui.
Doar bătrânul derviş mai rămăsese cu el să-l vegheze...
Zile şi nopţi...
Ajutor! Ajutor! Un om s-a aruncat în puţ!
- Mă duc să văd! - Aşteaptă, Ishtar!
Allah să ne păzească!
Daţi-vă la o parte!
Trăieşte! Faceţi loc! Faceţi loc!
Cum te cheamă, fiule?
Osman.
De ce te-ai aruncat în puţ?
Îmi caut palatul, e pe fundul unui puţ.
Îmi vreau palatul înapoi.
Bietul de el. E nebun.
Haide... Vrei să mori?
Spune-mi povestea ta, fiule! O să-ţi aline sufletul...
Prima dată când am căzut într-un puţ, m-am trezit într-un palat.
De data asta am să plec.
Te las cu deşertul şi cu praful tău.
Tată, te las.
După moartea tatălui meu, am ajuns cărăuş de nisip cum fusese şi el.
Clientul meu cel mai bun era caligraful.
La el acasă, l-am cunoscut pe Hussein, discipolul său.
Era singurul meu prieten.
Voiam să părăsesc ţara
şi mi-ar fi plăcut să mă însoţească.
Dar el nu voia. Ceva îl ţinea acolo.
Un secret...
Maestre! Ţi-am adus nisip.
Nisipul acesta e fin ca mătasea.
L-am adus de departe,
dar este pentru ultima dată.
Plec.
De ce, Osman?
E meseria strămoşilor tăi.
Tocmai de asta. Nu mai vreau să continui.
Îţi încredinţez această scrisoare. Ştii pentru cine este.
Nu uita de ea!
E nemaipomenit!
Vrei să mă ajuţi?
- Aşadar pleci? - Da. Vino cu mine!
Cu neputinţă.
N-am destui bani, chiar dacă îmi vând motocicleta.
Vinde-o, apoi vino să ne întâlnim la moschee!
Mătură cu sufletul tău, în faţa uşii iubitei tale!
Numai atunci vei deveni iubitul ei.
Mătură cu sufletul tău, în faţa uşii iubitei tale!
Numai atunci, vei deveni...
iubitul ei.
Fericită e vremea când noi doi suntem uniţi.
Tu şi cu mine, două forme vizibile, dar un singur suflet,
Tu şi cu mine...
Hussein!
Mătură cu sufletul tău, în faţa uşii iubitei tale!
Numai atunci vei deveni iubitul ei.
Fluturii! Fluturii!
Fluturii!
Unde mergem? Ziceai că n-ai destui bani!
- Te-ai hotărât? - Da...
- Eşti sigur că vrei să pleci? - Da.
Eşti sigur că acolo unde te duci va fi mai bine?
Da. Voi merge undeva unde nu este nisip.
- Cumpără-mi ceasul ăsta! - Nu, nu-l cumpăr.
Dormi?
Ia-l!
Călăuza ta sigur o să-l primească.
- N-a vrut să ţi-l cumpere? - Nu.
Îţi mai lipsesc mulţi, încă.
Tu eşti conştient de riscul pe care mi-l asum trecându-te peste graniţă?
- Îmi risc viaţa. - Asta e tot ce am.
Asta e problema ta.
Eu plec la noapte.
Dacă n-ai banii, aşteaptă până data viitoare!
Bine. Ne vedem diseară.
Ipocritule!
Eu te caut la moschee, şi te găsesc într-o tavernă!
Cu mine vorbeşti?
Ce tot bâigui acolo?
La moschee?
Eu n-am pus niciodată piciorul într-o moschee!
- Nu înţeleg nimic. - Ce anume?
Te-am lăsat la tavernă, şi te găsesc la moschee.
- Ce? Eu, într-o tavernă? Ai băut? - Jur că te-am văzut!
Aha! Probabil că m-ai confundat cu fratele meu Hassan.
Suntem gemeni, dar diferiţi ca două feţe ale aceleiaşi oglinzi.
Spune mai departe povestea ta!
Ar fi trebuit să plec imediat. Ştiam asta.
Ai plecat sau n-ai plecat?
Mai întâi trebuia să duc mesajul caligrafului.
Pace ţie!
- Am un mesaj pentru tine. - Intră!
Bea! Trebuie să-ţi fie sete.
Ia loc!
Ia loc aici!
Citeşte-mi scrisoarea!
O îmbrăţişez şi o doresc, încă...
Cum am putem fi mai aproape decât într-o îmbrăţişare?
Îi sărut buzele ca să-mi potolesc dorinţa.
Dar setea care mă arde sporeşte...
Soţul meu!
Nefericitul! A fost jucăria diavolului.
Nu. Allah l-a lăsat să simtă gustul paradisului.
Paradisul este în ochii celui care priveşte.
După ce am căzut în puţ,
m-am trezit într-un palat plin de fete frumoase.
Toate mă iubeau.
Dar eu o iubeam doar pe Zahra,
şi voiam să plec cu ea.
Pleacă cu mine!
Vino să vezi!
În depărtare este un foc. Cu siguranţă este o tabără.
Priveşte, ei sunt acolo! Trebuie să fie o tabără.
Du-te să vezi, apoi întoarce-te şi ia-mă cu tine!
Am părăsit palatul. Am alergat, am alergat...
Dar în deşert,
nu era nimic altceva decât un palmier în flăcări.
Am făcut cale întoarsă,
dar nu mai era nimic... Nici palatul, nici Zahra...
Zahra!
Am căutat multă vreme palatul meu înainte de a veni aici.
Fiule, nu te mulţumi cu o picătură de apă!
Va trebui să te arunci în rău.
Continuă-ţi călătoria alături de noi!
E nebun! E doar un nebun!
Cine e nebun?
Nebun nu-i întotdeauna cel pe care îl credem noi.
Dacă a văzut într-adevăr palatul?
E un miracol, fraţii mei! Un miracol!
Aşadar e adevărat? Cunoşti palatul meu?
Vino cu noi la adunare! Poate vei găsi acolo palatul tău.
Baba Aziz, nu acesta e drumul!
Tu cunoşti drumul, sufleţelul meu?
Toţi ceilalţi merg prin altă parte!
Fiecare are drumul lui, Ishtar.
Baba Aziz, ne-am pierdut.
Ştiu, sufleţelul meu.
- E departe? - Nu, nu mai e foarte departe.
Este adevărat că vin oameni de pretutindeni?
Da, de pretutindeni.
- Vin mai de departe decât noi? - De mult mai de departe.
Unii dintre ei traversează munţii,
alţii traversează marea.
- Iar noi traversăm deşertul. - Da, noi traversăm deşertul.
Păstrează-ţi suflul pentru mers,
vei avea nevoie, sufleţelule!
Mătură cu sufletul tău, în faţa uşii iubitei tale!
Numai atunci vei deveni iubitul ei...
Baba Aziz!
Ishtar!
Te-ai rătăcit, bunicule?
Nu. Mi-am pierdut nepoţica. O cheamă Ishtar.
Te rog caut-o, du-te pe urmele ei!
Poate că a adormit.
Nu-ţi face griji, o găsesc eu!
Ishtar! Ishtar!
Ai avut noroc că m-ai întâlnit.
Allah m-a trimis ca să te salvez.
Aveam picioarele umflate,
nu mai puteam umbla.
Dar ce faci tu aici?
Vreau să mă răzbun pe un derviş.
Un derviş roşcat.
Ce ţi-a făcut?
Mi-a omorât fratele.
Şi crezi că-l poţi găsi în mijlocul deşertului?
Ar trebui să fie la adunare, cu toţi nebunii ăştia.
Va plăti scump pentru asta.
Ishtar! Ishtar!
Ishtar!
Hoţule!
Dă-mi înapoi hainele, cel puţin!
Dacă pun mâna pe tine...
Hoţule!
Dă-mi pantofii, cel puţin!
Ticălosule!
Sufletele dansează, pierdute în extaz.
Am să-ţi şoptesc la ureche unde le poartă dansul...
Nu te îngrijora, bunicule!
E aici, la mine în spate.
Are febră. Să ne întoarcem iute la moschee!
Arde toată. Încălzeşte nişte apă!
Are febră.
Lasă-mă pe mine!
Trebuie să-i vorbim tot timpul.
E un copil. Ce-aş putea să-i spun?
Ishtar e un copil, dar sufletul ei este matur.
Vorbeşte-i de ultima ta călătorie! Are să-i placă.
Am pornit într-o călătorie lungă pentru a participa la o competiţie internaţională.
Într-o seară, am fost dus la un cerc de poezie,
fiindcă tocmai câştigasem...
Tocmai câştigasem marele premiu de cântări psalmodice.
Gazela, a cărei faţă seamănă cu o lună plină...
Timpul ne-a prevenit să nu ne apropiem niciodată de ea.
O, cât de multe scrisori i-am trimis
Cu cuvinte cărora nu le-ar fi putut rezista!
Cuvintele pe care noi le păstrăm în taină,
Exprimă mult mai multe decât cele pe care le aşternem în scris.
Mare imensă, memorie a dorinţelor noastre,
Flăcări arzătoare şi mistuitoare!
Zi născută din contraste!
Mare a iubirilor trecute!
O ţara mea, minune a Orientului!
Acolo unde hrana mea este o desfătare,
Iar băutura mea, laptele demnităţii şi al mândriei...
O, ţara mea, pavăză împotriva duşmanilor şi a necredincioşilor!
Dar cine mă va alina în insuportabilul meu surghiun?
Şi când voi putea trăi după dorinţa sufletului meu?
O, zori de zi, răsăriţi! Atomii dansează,
Universul dansează mulţumită Lui.
Sufletele dansează, purtate de extaz...
Am să-ţi şoptesc la ureche unde le duce dansul...
Toţi atomii din aer şi din deşert...
Tu ştii prea bine, parcă şi-au ieşit din minţi.
Fiecare atom în parte, fericit sau nefericit,
E dezmierdat de soarele despre care nu se poate spune nimic.
Au plecat toţi.
Doar ea şi cu mine am rămas, faţă în faţă.
Acest poem a fost scris de tatăl meu.
O, zori de zi, răsăriţi! Atomii dansează...
Universul dansează mulţumită Lui.
Sufletele dansează, purtate de extaz...
Am să-ţi şoptesc la ureche unde le duce dansul...
Tatăl meu se află pe undeva prin lumea aceasta vastă,
la fel ca toţi ceilalţi dervişi.
De mult timp îl aştept să se întoarcă.
Vocea ta a fost un mesaj de la el, o chemare, o invitaţie chiar.
Trebuie neapărat să-mi găsesc tatăl.
Îţi iau împrumut paşaportul şi hainele
şi plec în căutarea lui.
La revedere. Noor.
Noor...
A dispărut.
Oare unde este acum?
Ishtar...
Mă auzi?
Eşti îndrăgostit?
- Ishtar, te simţi mai bine? - M-am făcut bine, bunicule.
Baba Aziz, am auzit o pisică.
Şi eu.
Lasă-mă jos, pesemne că s-a pierdut!
Nu, nu s-a pierdut.
Este pisica lui Noor. Am luat-o cu mine.
Vreau s-o văd!
E tristă.
Ce s-a întâmplat cu Noor?
Sunt sigur că a plecat în căutarea tatălui său.
De ce şi-a tăiat părul?
Ishtar... Te-ai prefăcut că dormi?
Un pic... Un pic...
Da, a plecat.
Mi-a luat ochelarii, paşaportul şi hainele.
De ce?
Acolo unde s-a dus, o femeie nu poate călători singură.
S-a dat drept tu! Unde este acum?
Aş vrea eu să ştiu
Să mergem!
Ţi-ar plăcea să o vezi din nou?
Baba Aziz! Lasă-l să vină cu noi la adunare!
- E deja cu noi, sufleţelul meu. - Dar el nu e derviş, Baba Aziz.
Cine ştie?
Fiecare om din lumea asta mare
are o misiune de îndeplinit.
Restul nu mai are atâta însemnătate
dacă nu uiţi de această misiune.
Însă dacă îţi aminteşti de toate celelalte
dar nu şi de asta,
e ca şi cum n-ai fi făcut nimic.
Fratele meu! Fratele meu! Ce i-ai făcut fratelui meu?
I-am îndeplinit dorinţa, atâta tot.
Oamenii din lumea asta sunt asemenea celor trei fluturi
Care roiesc în jurul flăcării unei lumânări.
Primul s-a apropiat şi a spus:
Eu ştiu ce înseamnă iubirea.
Al doilea a atins uşor flacăra cu aripile sale şi a spus:
Eu ştiu că focul iubirii poate să ardă.
Al treilea s-a aruncat în inima flăcării
şi a fost mistuit pe loc!
Doar el a ştiut cu adevărat ce este iubirea.
Mi-ai omorât fratele pe care-l iubeam.
Lasă-mă să mor şi eu!
Eu l-am iubit mai mult decât tine pe fratele tău:
eu i-am îndeplinit dorinţa.
Nu vrei să faci asta pentru mine? Trebuie să caut pe altcineva?
Nu se poate să-mi ceri aşa ceva.
Nu pot face asta.
A sosit timpul.
Fericită e vremea când noi doi suntem uniţi.
Tu şi cu mine, două forme vizibile, dar un singur suflet,
Tu şi cu mine...
Uitând amândoi de toate, bucuroşi de aceeaşi bucurie.
Liniştiţi şi eliberaţi de cuvinte deşarte, tu şi cu mine...
Pacea să fie cu voi!
- Pacea să fie şi cu tine! - Pacea să fie şi cu tine!
Baba Aziz, sunt djinni! Djinni!
Nu te speria, sufleţelul meu! Sunt prietenii mei.
Ai grijă, Baba Aziz! E plin de gropi pe aici.
Nu sunt gropi, sunt morminte.
- Dar sunt goale, Baba Aziz. - Aşteaptă să le vină vremea.
- Ce frig s-a făcut, Baba Aziz! - Vino şi te încălzeşte, sufleţelul meu!
Când ajungem?
Eu am ajuns.
Dar tu vei merge la adunare cu Zaid.
Nu! Nu merg fără tine, Baba Aziz.
Du-te cu Zaid şi ajută-l s-o găsească pe Noor!
Dar nu mi-ai spus încă sfârşitul poveştii prinţului.
A stat multă vreme acolo, cu privirea ţintă pe fundul apei.
Până la urmă, oamenii l-au uitat.
Numai dervişul avea grijă de el.
Uneori mai venea şi o gazelă.
Prinţul îşi contempla atât de profund sufletul,
încât a părăsit lumea din jurul lui
pentru o alta, nevăzută.
Iar prinţul a devenit derviş?
Ishtar, tu începi să vezi cu ochii inimii.
Când prinţul s-a trezit din contemplare,
a găsit pe nisip hainele bătrânului derviş.
Am ceva pentru tine, Ishtar.
Oriunde voi fi, voi veghea asupra ta, Ishtar.
- Mai ţii minte ce este asta? - Semnul îngerului, Baba Aziz.
Pentru mine a venit vremea
să regăsesc ceea ce am pierdut.
Ascultă, Ishtar...
Acolo este adunarea. Du-te cu Zaid!
Nu uita să-i aduci aminte că el a venit aici ca să cânte!
Vino cu mine!
Noi n-am venit aici ca să dansăm, Ishtar.
Vino s-o căutăm pe Noor!
Fă ce ţi-a spus Baba Aziz, cântă!
Noor!
Hassan...
Te aşteptam.
Mă aşteptai?
Ca să fii martor al morţii mele.
De ce eu?
Mie mi-e foarte frică de moarte!
Tocmai de aceea.
Dacă pruncului din întunericul pântecelui mamei sale i s-ar spune:
Afară este o lume cu lumină,
cu munţi înalţi,
cu mari întinse,
cu câmpii unduitoare,
cu grădini frumoase şi înflorite, cu pârâuri,
cu un cer plin de stele şi un soare arzător...
iar tu, în faţa acestor minunăţii,
rămâi închis în acest întuneric...
Fiindcă pruncul nenăscut nu cunoaşte aceste minunăţii,
n-ar crede nimic din ce-i spui.
Tot aşa şi noi, când suntem în faţa morţii.
De aceea ne este atât de frică.
Dar moartea nu poate să fie lumină,
fiindcă ea înseamnă sfârşitul tuturor lucrurilor.
Cum poate să fie moartea sfârşitul a ceea ce n-are început?
Hassan, fiul meu!
Nu fi trist în noaptea nunţii mele!
Noaptea nunţii tale?
Da. Nunta mea cu Veşnicia.
A sosit vremea.
Acum lasă-mă singur!
Întoarce-te mai târziu şi acoperă-mi trupul cu nisip!
Traducerea şi subtitrarea: Dappon (dappon1959.wordpress.com)
Tatălui meu, Sidi Muhamed Bentaher Al Khemir
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania